ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року
м. Київ
справа № 729/853/23
провадження № 51-3940км25
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого ОСОБА_1 ,
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора ОСОБА_5 ,
засудженого ОСОБА_6 (режимі відеоконференції),
захисника ОСОБА_7 ,
потерпілого ОСОБА_8 ,
представника потерпілого ОСОБА_9 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Чернігівського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 рокуу кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022270300001017 від 17 жовтня 2022 року, стосовно
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,
за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини 
За вироком Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК, та призначено йому основне покарання, із застосуванням статті 69 КК, у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року ухвалено виконувати самостійно.
Вирішено питання заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.
Судовий розгляд здійснювався в порядку частини 3 статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Згідно з вироком ОСОБА_6 16 жовтня 2022 року приблизно о 16 год 45 хв, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керував автомобілем марки «Volkswagen Touareg» р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись по вул. Шевченка с. Нова Басань Ніжинського району в напрямку с. Новий Биків, на заокругленні дороги, поблизу будинку №34, не врахував дорожню обстановку та не вибрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого не справився з керуванням автомобіля, виїхав на тротуар розташований праворуч від проїзної частини, де здійснив наїзд на велосипедиста ОСОБА_8 , що рухався по тротуару, керуючи велосипедом, у зустрічному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження.
Вироком Чернігівського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року вирок Бобровицького районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_6 у частині призначеного покарання - скасовано у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання. ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК, та призначено покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Початок строку відбування покарання ухвалено обчислювати з моменту затримання на виконання цього вироку.
Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 21 листопада 2024 року ухвалено виконувати самостійно.
У решті вирок суду залишено без змін.
Вимоги, викладені у касаційній скарзі, і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить змінити вирок Чернігівського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року та призначити ОСОБА_6 за частиною 2 статті 286-1 КК покарання у виді штрафу у розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.
Погоджується з призначеним місцевим судом покаранням, та вважає, що суд апеляційної інстанції без належної уваги залишив наявність у ОСОБА_6 фінансових зобов`язань перед малолітнім ОСОБА_10 , позицію потерпілого, який просив не позбавляти волі ОСОБА_6 , висновки органу пробації та необґрунтовано призначив покарання саме у виді реального позбавлення волі.
Крім того, зазначає, що ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 754/12869/24 перебував під вартою з 26 червня 2024 року по 21 листопада 2024 року та цього часу було достатньо, щоб він усвідомив наслідки своєї поведінки та виправився, проте зазначене залишилось поза увагою апеляційного суду.
Також захисник зазначає, що ОСОБА_6 має позитивну характеристику, займається волонтерською діяльністю, визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував матеріальну та моральну шкоду потерпілому, орган пробації у досудовій доповіді зазначив про можливість виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, що дає підстави до застосування статті 69 КК та призначення покарання у виді штрафу.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні просили задовольнити касаційну скаргу з підстав, зазначених у ній. 
Потерпілий ОСОБА_8 та його представник - адвокат ОСОБА_9 у судовому засіданні підтримали касаційну скаргу сторони захисту.
Прокурор ОСОБА_5 у судовому засіданні просив залишити без задоволення касаційну скаргу, а вирок апеляційного суду - без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.
Згідно зі статтею 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до приписів статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Висновки про доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 у касаційній скарзі не оспорюються, а тому Судом не перевіряються.
Крім того, суд касаційної інстанції, з огляду на положення КПК, здійснює провадження виключно в межах доводів касаційної скарги, а тому не досліджує питання про обґрунтованість та правильність застосування судами попередніх інстанцій положень статті 69 КК щодо призначення більш м`якого основного покарання, ніж передбачено законом про кримінальну відповідальність.
Так, захисник у касаційній скарзі стверджує про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість.
Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи касаційної скарги захисника з огляду на таке.
Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до статті 12 КК, відноситься до категорії тяжкого злочину, його характер, те, що злочин вчинено з необережності, суспільну небезпеку скоєного та відношення засудженого до вчиненого, його особу, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, його матеріальне становище, добровільне відшкодування потерпілому шкоди, наявність обставин, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, позитивні характеристики обвинуваченого, як за місцем проживання, так і за місцем роботи, дійшов висновку, що дані обставини є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та дають суду підстави перейти до іншого, більш м`якого виду покарання, не зазначеного у санкції частини 2 статті 286-1 КК, а тому, зважаючи на конкретні обставини вчиненого злочину, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, суд вважав можливим виправлення ОСОБА_6 без ізоляції від суспільства, що є підставою для призначення йому основного покарання із застосуванням статті 69 КК у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 85 000 грн. При цьому, судом також враховано позицію потерпілого, який не наполягає на покаранні, пов`язаному з позбавленням волі або обмеженням волі, претензій до обвинуваченого не має.
Не погодившись з вироком суду першої інстанції, прокурор оскаржив його в апеляційному порядку. Зокрема, прокурор, посилаючись на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, просив вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286-1 КК та призначити покарання із застосуванням частини 1 статті 69 КК у виді позбавлення волі на строк 1 рік та з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років. 
Відповідно до положень статті 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції та ухвалює свій вирок, зокрема, у разі необхідності застосування більш суворого покарання. При цьому, згідно з нормами статті 370 КПК таке рішення апеляційного суду має бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.
За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції погодився з доводами апеляційної скарги прокурора про призначення ОСОБА_6 покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, та вважав необґрунтованими висновки місцевого суду про можливість призначення покарання без ізоляції від суспільства та перехід до іншого, більш м`якого виду покарання, зокрема штрафу, при застосуванні статті 69 КК.
Колегія суддів зазначила, що, обираючи ОСОБА_6 більш м`який вид покарання, місцевий суд не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, грубе порушення обвинуваченим правил дорожнього руху в стані алкогольного сп`яніння, обставини його вчинення, і наслідки у виді завдання потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.
Призначаючи ОСОБА_6 покарання, колегія суддів апеляційного суду врахувала ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання (щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди), відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, вину визнав повністю, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відшкодував потерпілому завдану шкоду.
Також судом апеляційної інстанції врахована досудова доповідь стосовно ОСОБА_6 з інформацією про його соціально-психологічну характеристику та оцінку ризику вчинення повторного кримінального правопорушення як середній, що у сукупності із установленими в ході розгляду справи даними про поведінку обвинуваченого, який після вчинення вказаного кримінального правопорушення, тричі притягувався до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, у тому числі скоєння ДТП, а також до кримінальної відповідальності за частиною 2 статті 286 КК, що, на переконання колегії суддів апеляційної інстанції, спростовує висновки суду першої інстанції щодо належної критики обвинуваченим своїх дій та вказує на досить високу його суспільну небезпечність, оскільки безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення, передбаченого статтею 286-1 КК є суспільні відносини, які забезпечують безпеку руху і експлуатацію транспортних засобів.
Колегія суддів також звернула увагу на позицію потерпілого, який претензій до обвинуваченого не має та не наполягає на суворості покарання, визнавши таку позицію потерпілої сторони не обов`язковою для суду, такою, що може враховуватись у сукупності з обставинами, передбаченими статтею 65 КК, і не має над ними юридичної переваги. 
Врахувавши наявність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме: щире каяття, сприяння розкриттю кримінального правопорушення та відшкодування заподіяної шкоди, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла до переконання про можливість призначення основного покарання із застосуванням положень частини 1 статті 69 КК нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції частини 2 статті 286-1КК, у виді позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим засудженим, так і іншими особами.
Колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що відповідно до частини 2 статті 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.
За приписами частини 2 статті 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.
Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
За правилами статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення в контексті статті 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (стаття 12 КК) вчинене у конкретному випадку кримінальне правопорушення. Суд під час призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, беручи до уваги, зокрема, його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість і кількість наслідків тощо.
В аспекті застосування приписів статті 414 КПК явної несправедливості призначеного ОСОБА_6 покарання через суворість касаційним судом не встановлено. Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду апеляційної інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання, захисник у касаційній скарзі не зазначає, і таких даних у матеріалах кримінального провадження за наслідками касаційного розгляду колегією суддів не встановлено. 
Призначене апеляційним судом покарання за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження нових кримінальних правопорушень у сфері безпеки дорожнього руху як засудженим, так і іншими особами, покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК і його не можна вважати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи захисника про наявність фінансових зобов`язань перед малолітнім ОСОБА_10 та перебування під вартою у кримінальному провадженні № 754/12869/24 з 26 червня 2024 року по 21 листопада 2024 року, чого було достатньо, на переконання захисника, щоб ОСОБА_6 усвідомив наслідки своєї поведінки та виправився, не спростовують обґрунтованості висновків апеляційного суду про вид та розмір призначеного покарання та не є безумовною підставою для його пом`якшення, враховуючи характер вчиненого - керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння із грубим порушенням Правил дорожнього руху, внаслідок чого потерпілому заподіяно тяжкі тілесні ушкодження, та суспільну небезпечність вчиненого правопорушення.
Позиція потерпілого врахована судом при призначенні покарання у сукупності з іншими обставинами, що повністю узгоджується з практикою Верховного Суду, який у своїх рішеннях неодноразово вказував, що думка осіб, які є потерпілими у провадженні, не має пріоритету над іншими обставинами, їх думка щодо покарання має бути оцінена судом у сукупності з усіма обставинами провадження.
Будь-яких додаткових обставин, які не були предметом оцінки суду апеляційної інстанції та які би істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину чи відповідно характеризували особу засудженого в контексті вимог сторони захисту, у касаційній скарзі не зазначено.
Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
у х в а л и в:
Вирок Чернігівського апеляційного суду від 01 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3