ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/460/26 Справа № 171/861/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Томаш В. І. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Космачевської Т.В., 
суддів: Агєєва О.В., Халаджи О.В.,
за участю секретаря судового засідання Карпенка М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та на додаткове рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року у цивільній справі номер 171/861/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення орендної плати, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення орендної плати, з урахуванням уточненої позовної заяви обґрунтовувала свої вимоги тим, що позивачці на підставі договорів дарування від 29.07.2021 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Саяпіною І.Г., належать на праві власності земельні ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, площею 7.00 га, та кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га, які розташовані на території Апостолівської ОТГ.
24.10.2018 року між колишньою власницею - орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 було укладено договори оренди земельних ділянок, які зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Договори укладено до 30.11.2048 року з можливістю пролонгації, орендна плата вноситься в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щороку у відповідному розмірі у термін з 01.09 по 01.12 поточного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
Відповідач порушив свої зобов`язання за договором оренди зі сплати орендної плати за п`ять місяців 2021 року та 2022 рік, яку зобов`язаний був сплатити на користь позивача з урахуванням щорічної індексації інфляційних витрат.
Оскільки відповідач істотно порушив умови договору оренди, не сплативши у визначені строки на користь позивача оренду плату за 2021, 2022 роки, що відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України та п. «д» ч.1 ст. 141 ЗК України є підставою для розірвання договору оренди за рішенням суду.
Разом з цим, на думку позивачки, наявні підстави для стягнення з відповідача інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання з оплати орендної плати за 2021-2024 роки, три 
проценти річних за вказаний період, а також пені за прострочення виплати згідно з договором.
Позивачка, з урахуванням уточненої позовної заяви від 13.03.2024 року, просила суд:
розірвати договір оренди землі, укладений 24 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно з договором дарування від 29.07.2021 року;
скасувати державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га на підставі договору оренди б/н від 24.10.2018 року;
припинити право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161;
розірвати договір оренди землі б/н, укладений 24 жовтня 2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, що належить ОСОБА_1 на праві власності згідно з договором дарування від 29.07.2021 року;
скасувати державну реєстрацію права оренди в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, площею 7 га на підставі договору оренди б/н від 24.10.2018 року;
припинити право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, заборгованість зі сплати орендної плати за 5 місяців 2021 року з (01.08.2021 по 31.12.2021 року ) в сумі 3056,25 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, інфляційні втрати та 3% річних у сумі 371,43 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, заборгованість зі сплати орендної плати за 5 місяців 2021 року з (01.08.2021 по 31.12.2021 року ) в сумі 3056,25 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, інфляційні втрати та 3% річних у сумі 371,43 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, заборгованість зі сплати орендної плати за 2022 рік у сумі 7335,00 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, інфляційні втрати та 3% річних у сумі 611,36 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, заборгованість зі сплати орендної плати за 2022 рік у сумі 7335,00 грн;
стягнути з відповідача за договором оренди від 24.10.2018 року щодо земельної ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, відповідно до ст. 625 ЦК України за 2022 рік інфляційні втрати та 3% річних у сумі 611,36 грн;
зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, площею 7 га та земельну ділянку, кадастровий номер 1220382200:01:029:0161;
стягнути з відповідача судові витрати в розмірі оплаченого судового збору в сумі 3320,00 грн.
Рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договорів оренди земельної ділянки - відмовлено.
Додатковим рішенням Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 35520,00 грн.
Із зазначеним рішенням та додатковим рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року, додаткове рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року в справі №171/861/23 та постановити нове рішення по справі, задовольнивши позовні вимоги в повному обсязі та відмовити ОСОБА_2 в задоволенні його заяви про стягнення з позивачки витрат на професійну правничу допомогу, стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати зі сплати судового збору.
Доводами апеляційної скарги наведено, що при прийнятті оскаржуваного рішення судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, висновки суду не ґрунтуються на доказах, які були досліджені в суді першої інстанції, суперечать їм.
ОСОБА_2 своїм відзивом підтвердив, що орендну плату за 2021 рік він не сплатив, як не сплатив орендну плату і за 2022 рік (самостійно, безпідставно звільнив себе від виконання зобов`язання за п. 11 договорів оренди землі від 24.10.2018 року щодо сплати орендної плати в 2022 році), а також підтвердив, що в 2023 році він несвоєчасно виконав зобов`язання по оплаті орендної плати (не до 01.12.2023 року, як встановлено договором, а 18.12.2023 року), що є порушенням умов договорів, яке в разі систематичності є підставою для їх розірвання.
Покровський міський суд без клопотання з боку відповідача ОСОБА_2 про звільнення його від обов`язку сплати орендної плати за 2022 рік зробив безпідставний висновок про доведеність ним неможливості використання об`єкту оренди з незалежних від нього причин, а саме існування форс-мажорних обставин, які перешкоджали йому виконати передбачений договором обов`язок з виплати позивачу орендної плати за 2022 рік, оскільки в цей період орендар був позбавлений можливості використовувати спірні земельні ділянки для отримання доходів. Докази для такого висновку суду у справі відсутні. Автоматичне звільнення від орендної плати у зв`язку з російською агресією діючим законодавством не передбачене.
В матеріалах справи відсутні докази і тієї обставини, що відповідач протягом всього 2022 року повідомляв ОСОБА_1 про неможливість користування її земельними ділянками. Лист про небажання сплачувати ОСОБА_1 в 2022 році орендну плату позивачка отримала лише у лютому місяці 2023 року.
Суд не врахував, що земельні ділянки ОСОБА_1 згідно з наявними у справі державних актів не межують із землями Високопільської селищної територіальної громади Херсонської області. Крім того, суд не пославшись на будь-який доказ, окрім заяви самого відповідача, без жодного на те доказу встановив, що в 2022 році орендар не провів посівну кампанію. В судовому засіданні встановлено, що для обробки землі ОСОБА_2 винаймав сільгосптехніку, яка належала ОСОБА_4 , який безпосередньо виконував сільгоспроботи. Ці обставини підтвердили в судовому засіданні свідки: ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , їх не заперечував і представник відповідача ОСОБА_6 . Оцінка цих доказів у рішенні відсутня. 
Повідомлення, долучене відповідачем до відзиву на позов в якості обґрунтування неможливості обробки ним землі в 2022 році, не доводить цієї обставини, повідомлення лише встановлювало порядок дій для виїзду на поле: зобов`язувало всіх осіб узгоджувати свої виїзди на поля зі старостами відповідного округу або з головою громади та отримання дозволу військового командування на такі виїзди. Саме відповідач як орендар мав довести в суді, що він вчинив всі необхідні дії зі свого боку для забезпечення виконання зобов`язань за договорами оренди землі в 2022 році. Матеріали справи не містять та відповідачем не було надано суду будь-яких належних доказів на підтвердження того, що у 2022 році ОСОБА_2 дійсно не мав об`єктивної можливості виконання договорів оренди.
В рішенні суду відсутній висновок щодо заявленої позивачкою несплати орендної плати за 5 місяців 2021 року та висновок суду щодо несвоєчасної виплати орендної плати за 2023 рік (18.12.2023 року замість — до 01.12.2023 року). 
Крім того, скасуванню підлягає і додаткове судове рішення по справі від 12.06.2025 року, яким суд першої інстанції стягнув з позивачки витрати на професійну правничу допомогу на користь відповідача у розмірі 35520,00 грн. 
На думку позивачки, підстави для задоволення цих вимог відповідача в повному обсязі у суду були відсутні. Станом на момент розгляду даного питання 06.05.2025 року у справі був відсутній договір про надання правничої допомоги, без якого суд не мав можливості встановити обґрунтованість вимог відповідача. Згідно з даними системи «Електронний суд» договір про надання правничої допомоги надійшов до суду 12.06.2025 року (через 13 днів після ухвалення рішення по суті), тобто, з порушенням строку, встановленого ст. 141 ЦПК України. Відповідач не просив поновити пропущений ним строк на подання доказів щодо витрат на правничу допомогу, суд не встановив поважності причини пропуску відповідачем даного строку, не поновлював його, залучив вказаний договір до справи у не процесуальний спосіб (після переходу до стадії ухвалення рішення), що суперечить нормам ЦПК України.
Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 184,185).
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю сторін.
Заслухавши суддю – доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що позивачці на підставі договорів дарування від 29.07.2021 року належать на праві власності земельні ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, площею 7.00 га, та кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га (а.с. 19-21, 22-24).
24.10.2018 року між колишньою власницею - орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 було укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером 1220382200:01:029:0164, площею 7.00 га, та кадастровим номером 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га. Договори укладено до 30.11.2048 року з можливістю пролонгації, орендна плата вноситься в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щороку у відповідному розмірі у термін з 01.09 по 01.12 поточного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором (а.с. 25-28, 29-32).
Зазначені вище договори оренди земельних ділянок зареєстровані у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 33, 34).
До матеріалів справи долучено відомості з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/сум виплачених доходів та утриманих податків станом на 07.02.2023 року та станом на 20.02.2023 року (а.с. 35, 36).
29.12.2022 року відповідач ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що через повномасштабне вторгнення військ рф він не мав змоги вчасно засіяти, обробити та виростити сільськогосподарські культури на вищезазначених земельних ділянках, в зв`язку з чим не має змоги сплатити орендну плату за період 2022 року (а.с. 45,46).
З відповіді виконавчого комітету Апостолівської міської ради вбачається, що Апостолівською міською радою не встановлювались обмеження у здійсненні прав володіння, користування та розпорядження земельними ділянками (а.с. 48). 
До матеріалів справи долучено 2 заяви на приймання переказу від 29.11.2021 року, адресовані від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 на суму 8000,00 грн кожна, з зазначенням, мовою оригіналу - аренда пая землі за 2021 р, кадастровий номер 1220382200010290161 та 1220382200010290164 та 2 фіскальні чеки на суму 8000,00 грн кожний (а.с. 77, 79).
До матеріалів справи долучено 2 заяви на приймання переказу від 18.12.2023 року, адресовані від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 на суму 8000,00 грн кожна, з зазначенням, мовою оригіналу - аренда пая землі кадастровий номер 1220382200010290161 та 1220382200010290164 та 2 фіскальні чеки на суму 8000,00 грн кожний (а.с. 75, 76, 78).
На підтвердження понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано:
попередній акт розрахунок від 12.03.2024 року за виконання робіт щодо наданих послуг адвокатом по договору про надання правничої допомоги № 2024 ц 02 від 24.01.2024 року, відповідно до якого надано послуги на правничу допомогу на суму 26980,00 грн (а.с. 80),
договір про надання правничої допомоги від 24.01.2024 року (а.с. 149 -150), 
платіжну інструкцію щодо грошового переказу на рахунок представника відповідача грошових коштів на суму 35520,00 грн (а.с. 144).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості.
Задовольняючи заяву відповідача про стягнення з позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких витрат у розмірі 35520,00 грн.
Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року та додаткового рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року в межах доводив та вимог апеляційної скарги, виходить з наступного.
Статтею 15 Цивільного кодексу України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про оренду землі», відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Як передбачено ст. 13 Закону України «Про оренду землі», договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Згідно зі ст. 792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов`язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Відповідно до статті 93 Земельного кодексу України та ст.1 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою, необхідною орендарю для ведення підприємницької та іншої діяльності.
Статтею 409 ЦК України передбачені права та обов`язки власника земельної ділянки, наданої у користування для сільськогосподарських потреб. Отже власник земельної ділянки має право, зокрема, вимагати від землекористувача використання її за призначенням, встановленим у договорі, має право на одержання плати за користування нею. Розмір плати,її форма,умови,порядок та строки її виплати встановлюються договором.
Згідно зі ст. 410 ЦК України землекористувач має право володіти та користуватися земельною ділянкою в повному обсязі відповідно до умов договору. Землекористувач зобов`язаний вносити плату за користування земельною ділянкою, а також інші платежі, встановлені законом.
Частиною 2 статті 412 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.
Положеннями ст. 141 Земельного кодексу України передбачено припинення права користування землею у разі систематичної несплати земельного податку або орендної плати.
За змістом статей 525 та 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання, відповідно до ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання, згідно зі ст. 611 ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пеня обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 2 статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 484/3687/16 та у постанові від 17.06.2020 року у справі № 615/1499/17).
У відповідності до ч. 6 ст. 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» визначено право орендодавця, зокрема, вимагати від орендаря використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди, своєчасного внесення орендної плати.
За змістом положень ст. 32 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.
Таким чином, закон пов`язує можливість дострокового розірвання договору за рішенням суду у зв`язку з невиконанням сторонами обов`язків, передбачених укладеним між сторонами договором.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №363/1834/17, у кожному конкретному випадку істотність порушення договору треба оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон розкриває за допомогою іншого оціночного поняття «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору». Тобто, критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданої цим порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір.
На вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України (частина перша статті 32 Закону України «Про оренду землі»).
У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України. При вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17.
Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі №183/262/17.
Об`єднана Палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16-ц дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України, частини другої статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплата у розмірі меншому, ніж визначено договором (без урахування індексації, індексу інфляції тощо).
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 617 Цивільного кодексу України передбачено можливість звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо сторона договору доведе, що таке порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (форс-мажору).
Частиною 2 статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» визначено, що форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, тощо.
В зв`язку із запровадженням на території України Указом Президента України №64 від 24 лютого 2022 року воєнного стану, Торгово-промисловою палатою України було оприлюднено лист №2024/02.0-7.1 від 28 лютого 2022 року, яким повідомлено, що військова агресія Російської Федерації проти України є форс-мажорною обставиною (обставиною непереборної сили). Це означає, що введення воєнного стану на території України є форс-мажором та є підставою для звільнення від відповідальності за порушення договору, але тільки в тому випадку, якщо саме ця обставина стала підставою для невиконання договірних зобов`язань.
Отже, орендар повинен довести факт, що він опинився в ситуації неможливості виконання договірних зобов`язань, або ж виконання договірних зобов`язань внаслідок військової агресії було практично неможливим (через активні воєнні дії, тимчасову окупацію засміченням вибухонебезпечними предметами земельної ділянки, що є предметом договору), це допоможе уникнути відповідальності за порушення договірних зобов`язань.
Відповідно до системного аналізу глави 58 ЦК України оренда земельної ділянки є різновидом найму майна, а тому загальні положення про найм (оренду) застосовуються до регулювання відносин з найму (оренди) земельної ділянки, якщо інші правила не передбачено спеціальним Законом. Положення Закону України «Про оренду землі» не забороняють застосування до відносин з оренди землі наведених загальних положень, викладених в статті 762 ЦК України (постанова Верховного Суду від 23 грудня 2019 року у справі №399/935/16-ц).
Згідно з положеннями частини шостої статті 762 ЦК України наймач звільняється від плати за весь час, протягом якого майно не могло бути використане ним через обставини, за які він не відповідає.
У пунктах 6.8-6.10 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі №910/7495/16 зазначено, що норма частини шостої статті 762 ЦК України визначає в якості підстави звільнення від зобов`язання сплатити орендну плату об`єктивну безпосередню неможливість використовувати передане у найм майно (бути допущеним до приміщення, знаходитись у ньому, зберігати у приміщенні речі тощо) через обставини, за які орендар не відповідає.
Обставини, зазначені у нормі частини шостої статті 762 ЦК України, повністю не охоплюються поняттям форс-мажорних обставин, адже на відміну від останніх, ознаками яких є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність, перші можуть бути спричинені, зокрема, й безпосередньо вольовою дією орендодавця, тобто обставини згідно з частиною шостою статті 762 ЦК України можуть включати обставини непереборної сили та випадку, втім не обмежуються ними.
Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відсутність у частині шостій статті 762 ЦК України вичерпного переліку обставин, які унеможливлюють використання орендарем майна, підстав виникнення таких обставин, засобів їх підтвердження свідчить про те, що підставою для застосування цієї норми є встановлення факту неможливості використання орендарем майна з незалежних від нього причин на загальних підставах, визначених процесуальним законодавством.
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 22 січня 2025 року у справі №914/72/23 у відносинах оренди землі основним їх регулятором, крім спеціального законодавства, є договір оренди землі. Враховуючи, що договір є регулятором відносин з використання земельної ділянки, на ці відносини поширюються правила статті 3 Цивільного кодексу України, яка визначає, що загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Тож і приписи чинного законодавства, і умови договору потрібно застосовувати крізь призму загальних засад статті 3 Цивільного кодексу України. Відповідно істотність за абзацом другим частини другої статті 651 Цивільного кодексу України має оцінюватися так само з точки зору справедливості, добросовісності та розумності, які сукупно утворюють цільний засадничий принцип регулювання приватноправових відносин.
Крім того, розірвання договору як санкція має бути максимально збалансованим і відповідати тяжкості допущеного порушення. Вирішальне значення для застосування зазначеного припису закону має співвідношення шкоди з тим, що могла очікувати від виконання договору сторона. У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення має вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення (постанова Верховного Суду від 09.12.2020 року у справі №199/3846/19).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що позивачці на підставі договорів дарування від 29.07.2021 року належать на праві власності земельні ділянки, кадастровий номер 1220382200:01:029:0164, площею 7.00 га, та кадастровий номер 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га.
24.10.2018 року між колишньою власницею - орендодавцем ОСОБА_3 та орендарем ОСОБА_2 було укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровим номером 1220382200:01:029:0164, площею 7.00 га, та кадастровим номером 1220382200:01:029:0161, площею 6.990 га. Договори укладено до 30.11.2048 року з можливістю пролонгації, орендна плата вноситься в розмірі не менше 3% від грошової оцінки земельної ділянки. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексації. Орендна плата вноситься щороку у відповідному розмірі у термін з 01.09 по 01.12 поточного року. Дія договору припиняється шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін внаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором.
29.12.2022 року відповідач ОСОБА_2 повідомив ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що через повномасштабне вторгнення військ рф він не мав змоги вчасно засіяти, обробити та виростити сільськогосподарські культури на вищезазначених земельних ділянках, в зв`язку з чим не має змоги сплатити орендну плату за період 2022 року.
Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №1364, якою визначено механізм формування єдиного переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією.
Актуальний перелік таких територій затверджений наказом Мінреінтеграції від 22 грудня 2022 року №309, який діяв на момент виникнення правовідносин, згідно з якою Високопільска селищна територіальна громада Херсонської області, на границі якої розташовані спірні земельні ділянки, з 25 лютого 2022 року до 04 жовтня 2022 року перебувала під тимчасовою окупацією, а наразі належить до територій можливих бойових дій.
До матеріалів справи долучено 2 заяви на приймання переказу від 29.11.2021 року, адресовані від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_3 на суму 8000,00 грн кожна, з зазначенням, мовою оригіналу - аренда пая землі за 2021 р., кадастровий номер 1220382200010290161 та 1220382200010290164 та 2 фіскальні чеки на суму 8000,00 грн кожний.
Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача ОСОБА_2 на час проведення оплати (29.11.2021 року) про зміну орендодавця з ОСОБА_3 на ОСОБА_1 .
До матеріалів справи долучено 2 заяви на приймання переказу від 18.12.2023 року, адресовані від відповідача ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_1 на суму 8000,00 грн кожна, з зазначенням, мовою оригіналу - аренда пая землі, кадастровий номер 1220382200010290161 та 1220382200010290164 та 2 фіскальні чеки на суму 8000,00 грн кожний.
Таким чином, в матеріалах справи наявні докази на підтвердження оплати відповідачем 29.11.2021 року та 18.12.2023 року орендної плати за вказаними вище договорами оренди земельної ділянки за період 2021 – 2022 роки, при цьому орендну плату за 2021 рік було внесено вчасно, а в іншому випадку мало місце порушення термінів сплати. 
Вказане позивачкою порушення, враховуючи його істотність, на думку суду першої інстанції, з якою погоджується апеляційний суд, не свідчать про наявність систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати.
Апеляційний суд, перевіривши надані докази, вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову про розірвання договорів оренди земельних ділянок та стягнення орендної плати, оскільки позивачем не надано суду належних, допустимих та достатніх доказів систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати. Апеляційному суду також не надано будь-яких доказів на підтвердження позовних вимог, які мають бути досліджені відповідно до ст. 367 ЦПК України.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості додаткового рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року про стягнення судових витрат на правничу допомогу, апеляційний суд керується наступним.
Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Приписами ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Отже, для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, учасник справи зобов`язаний надати суду докази понесення таких витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Судом встановлено, що на підтвердження понесення відповідачем судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції надано:
попередній акт розрахунок від 12.03.2024 року за виконання робіт щодо наданих послуг адвокатом по договору про надання правничої допомоги № 2024 ц 02 від 24.01.2024 року, відповідно до якого надано послуги на правничу допомогу на суму 26980,00 грн,
договір про надання правничої допомоги №2024 ц / 02 від 24.01.2024 року від 24.01.2024 року, 
платіжну інструкцію щодо грошового переказу на рахунок представника відповідача грошових коштів на суму 35520,00 грн.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення у справі ухвалено 27.05.2025 року, а договір про надання правничої допомоги №2024 ц / 02 від 24.01.2024 року було долучено до матеріалів справи 12.06.2025 року, тобто через 16 днів після ухвалення судового рішення, з пропущенням встановленого ч. 8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку на подання доказів понесення стороною судових витрат.
Суд першої інстанції не звернув уваги на наведене вище та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для розгляду заяви ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кудлюк О.І., про 
ухвалення судом додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Таким чином, з огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кудлюк О.І., про ухвалення судом додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу має бути залишено без розгляду, оскільки докази понесення таких витрат, зокрема, договір про надання правничої допомоги №2024 ц / 02 від 24.01.2024 року, подано поза межами встановленого ст. 141 ЦПК України строку. Доказів іншого не надано.
Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке в повній мірі відповідає вимогам закону, проте ухвалюючи додаткове рішення суд не в повному обсязі встановив обставини справи та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону.
Відтак, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року має бути залишено без змін, а додаткове рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року – скасуванню та ухваленню нового судового рішення про залишення заяви про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу без розгляду.
Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги щодо основного рішення суду першої інстанції без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 27 травня 2025 року – залишити без змін.
Додаткове рішення Покровського міського суду Дніпропетровської області від 12 червня 2025 року - скасувати.
Заяву ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Кудлюк Олександр Іванович, про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу – залишити без розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: