ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/25527/24 пров. № А/857/30253/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
судді-доповідача Шинкар Т.І.,
суддів Довгої О.І.,
Запотічного І.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року (головуючий суддя Гулик А.Г.) ухвалене за правилами спрощеного позовного провадження в м. Львів, у справі № 380/25527/24 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління МВС України у Львівській області, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

20.12.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Головне управління МВС України у Львівській області, просив визнати протиправною відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу викладену у листі № вих№32528-2024 від 26.11.2024, зобов`язати Міністерство внутрішніх справ України призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, у зв`язку з встановленням йому ІІІ групи інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного із проходженням служби в органах внутрішніх справ у розмірі 150-кратного прожиткового мінімуму, установленого законом для працездатних осіб на дату встановлення інвалідності, відповідно до Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №850 від 21.10.2015. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року позов задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано рішення Міністерства внутрішніх справ України про відмову позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги, викладене у листі № 32528-2024 від 26.11.2024. Зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, і додані до неї документи разом із висновком Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прийняти одне із рішень, передбачених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні. У задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію, відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі саме на МВС України. Щодо зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу суд вказав, що відповідач прийняв рішення по суті призначення та виплати одноразової грошової допомоги, проте вказав підстави для відмови, що суперечать пункту 14 Порядку, при цьому суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки, а прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу одноразову грошову допомогу, без перевірки наявності чи відсутності усіх підстав для відмови у її виплаті, може бути необґрунтованим, тому в задоволенні цієї позовної вимоги суд першої інстанції відмовив.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції Міністерство внутрішніх справ України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року та у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Апеляційну скаргу мотивовано тим, що Положення №1317 передбачає спеціальні вимоги до проведення медико-соціальної експертизи колишнім працівникам міліції, зокрема, необхідність залучення при проведенні медико-соціальної експертизи колишнім працівникам міліції представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії. Враховуючи, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача, представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися, тому на думку апелянта вказана обставина виключає можливість прийняття рішення про призначення йому одноразової грошової допомоги відповідно до ст. 23 Закону України «Про міліцію» та Порядку №850.
Відзив на апеляційну скаргу поданий не був, а відповідно ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Враховуючи положення статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції дійшов висновку щодо можливості розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, на підставі наявних у ній доказів.
Згідно з ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які посилаються учасники справи, приходить до переконання, що рішення суду першої інстанції вимогам статті 242 КАС України відповідає.
З матеріалів справи судом першої інстанції встановлено, що позивач працював помічником оперуповноваженого оперативно-розшукового сектору відділу карного розшуку Львівського міського управління ГУМВС України у Львівській області.
Згідно з наказом ГУМВС України у Львівській області №265 о/с від 31.08.2011 позивача звільнено за п. 63 Ж (за власним бажанням).
Відповідно до свідоцтва про хворобу ВЛК ГУМВСУ у Львівській області від 15.09.2011 №521 позивача визнано непридатним до військової служби в мирний час, обмежено придатним у воєнний час у зв`язку із захворювання, пов`язаним із проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Згідно з випискою з акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №377637 від 13.09.2023 визначено третю групу інвалідності у зв`язку із проходженням служби в органах внутрішніх справ. Також, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серія 12 ААА №001482 від 13.09.2023 встановлено 45% втрати професійної працездатності.
Позивач подав виписку з акта МСЕК, свідоцтво про хворобу, довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, копію ІД-карти з додатком, довідку про банківські реквізити, лист ЛОД ПАТ «НАС «ОРАНТА» від 14.09.2023 та відповідь Обласної МСЕК №1 від 18.09.2023 Голові ліквідаційної комісії ГУ МВС України у Львівській області, також заяву про виплату йому грошової допомоги у зв`язку із призначенням йому третьої групи інвалідності у зв`язку із проходженням служби в органах внутрішніх справ.
За результатом подання позивачем заяви ГУ МВС України у Львівській області прийнято висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Законом України від 20.12.1990 «Про міліцію».
Такий висновок та документи, подані позивачем ГУ МВС України у Львівській області до МВС України. 04.10.2023 МВС України надало відповідь про відсутність підстав для нарахування та виплати такої допомоги з огляду на незалучення представників закладів охорони здоров`я МВС до проведення МСЕК.
Вважаючи повернення без розгляду заяви про визначення і виплату одноразової грошової допомоги протиправним, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.
Рішенням Львівського окружного адміністративного у справі №380/1483/24 за позовом ОСОБА_1 до МВС України, Управління ПО у Львівській області НП України про визнання протиправними дії та зобов`язання до вчинення дій визнано протиправними дії Міністерства внутрішніх справ України щодо повернення без прийняття рішення матеріалів про призначення позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України повторно розглянути заяву позивача про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, і додані до неї документи разом із висновком Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прийняти одне із рішень, передбачених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2024 рішення суду першої інстанції залишено без змін.
На виконання вище вказаного рішення суду позивач направив повторно документи щодо виплати одноразової грошової допомоги до ГУ МВС України у Львівській області.
Такі документи в подальшому скеровані до МВС України, проте згідно з відповіддю МВС України від 26.11.2024 за вих. №32528-2024 вирішено відмовити у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги позивачу.
Вважаючи відмову Міністерства внутрішніх справ України у виплаті одноразової грошової допомоги позивачу викладену у листі № вих№32528-2024 від 26.11.2024 протиправною, позивач звернувся до суду з відповідним позовом.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції враховує такі підстави.
Враховуючи вимоги частини 2 статті 19 Конституції України та частини 2 статті 2 КАС України, законодавцем визначено критерії для оцінювання рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які одночасно є принципами адміністративної процедури, що вироблені у практиці європейських країн.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
07.11.2015 набрав чинності Закон України Про Національну поліцію № 580-VIII.
Водночас, до набрання чинності вказаним Законом порядок виплати одноразової грошової допомоги було врегульовано нормами статті 23 Закону України Про міліцію № 565-XII (далі Закон України №565-XII).
Відповідно до частини 6 статті 23 Законом №565-XII, в редакції чинній на час звільнення позивача з органів внутрішніх справ, у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України. Визначення ступеня втрати працездатності працівником міліції у період проходження служби в органах внутрішніх справ у кожному випадку ушкодження здоров`я здійснюється в індивідуальному порядку відповідно до законодавства.
Відповідно до статті 23 Закону України «Про міліцію» Постановою Кабінет Міністрів України від 21 жовтня 2015 року №850 затверджено Порядок та умови призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №850), згідно з пунктом 2 якого у разі встановлення працівнику міліції інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності днем виникнення права на отримання грошової допомоги є дата встановлення втрати працездатності, що зазначена в довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов; довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках). До заяви додаються копії: довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією; постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання; акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС; сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації; документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Керівник органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, подає МВС в 15-денний строк з дня реєстрації документи, зазначені в пунктах 6 або 7 цих Порядку та умов, висновок щодо виплати грошової допомоги (пункт 8 Порядку №850).
Згідно з пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Отже, виходячи з наведених вимог законодавства, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України «Про Національну поліцію» й, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено саме на МВС України.
Для призначення грошової допомоги у разі встановлення інвалідності колишній працівник міліції повинен подати до органу внутрішніх справ, у якому він проходив службу, документи, зазначені в пункті 7 Порядку №850, зокрема, заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності за формою згідно з додатком до Порядку №850, що позивачем зроблено. При цьому, на орган, у якому проходив службу позивач та з якого був звільнений, покладено обов`язок по проведенню процедурних дій по оформленню відповідних документів для вирішення питання про виплату такої допомоги.
Розгляд заяви і доданих до неї документів, поданих працівником міліції для призначення і виплати одноразової грошової допомоги при інвалідності, повинен закінчуватись прийняттям відповідного рішення (про призначення або відмову у призначенні одноразової грошової допомоги), однак у даному випадку таке рішення Міністерством внутрішніх справ України не приймалось, що вказує на недотримання ним встановленого законодавством порядку вирішення цього питання.
Повернення ж документів як таких, що не відповідають вимогам законодавства, Порядком та умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції не передбачено, а тому повернення Міністерством внутрішніх справ України документів позивача без прийняття рішення про призначення чи відмову у призначенні одноразової грошової допомоги суперечить зазначеним вище нормам.
Згідно з пунктом 5 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України №580-VIII (набрав чинності 07.11.2015) визнано таким, що втратив чинність Закон України Про міліцію.
Разом з тим, за змістом пункту 15 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України № 580-VIII право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Закону України Про міліцію, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України № 580-VIII.
Таким чином, за позивачем зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України Про міліцію, відповідно до Порядку № 850, який діяв до набрання чинності Законом України Про Національну поліцію, виходячи з положень якого обов`язок з прийняття рішення про призначення чи відмову в призначенні грошової допомоги покладено у цій справі саме на МВС України.
В розвиток оцінки спірним правовідносинам суд апеляційної інстанції зазначає, що вичерпний перелік випадків, за яких позивачу може бути відмовлено у призначенні і виплаті спірної грошової допомоги, наведено у пункті 14 Порядку №850, за змістом якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Як правильно встановив суд першої інстанції, позивач звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою (рапортом) про виплату одноразової грошової допомоги, у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності.
Листом від 04.10.2023 № 247/31/01-2023 відповідач повідомив, невідповідність надісланих матеріалів, що унеможливило прийняття рішення за ними згідно з порядком, у зв`язку з чим, матеріали повертаються на доопрацювання.
Як встановлено судом першої інстанції, підставою для відмови у призначенні допомоги відповідно до листа від 26.11.2024 за вих. №32528-2024 стало те, що при проведенні медико-соціальної експертизи позивача представники закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії не залучалися. Крім того, лікарсько-консультативною комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» позивач на МСЕК не направлявся.
Як вже було зазначено вище, пунктом 9 Порядку встановлено, що МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 Порядку документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 Порядку, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Проте, невідповідність надісланих матеріалів вимогам Положення унеможливила прийняття рішення про призначення одноразової грошової допомоги заявнику згідно з Порядком.
Ураховуючи викладене, відповідачем прийнято рішення про відмову в призначенні позивачу одноразової допомоги про що затверджено відповідним висновком. 
Як це правильно звернув увагу суду першої інстанції, вичерпний перелік випадків, за яких позивачу може бути відмовлено у призначенні і виплаті спірної грошової допомоги, наведено у пункті 14 Порядку №850, за змістом якого призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком: учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку; учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння; навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом); подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Так, відповідно до пункту 7 Положення працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби, а в разі припинення відповідного органу внутрішніх справ як юридичної особи - до уповноваженої установи МВС такі документи: довідку медико-соціальної експертної комісії або витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, яким у застрахованої особи визначено ступінь втрати професійної працездатності (у відсотках).
Отже, висновок суду першої інстанції про те, що залучення представників закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії, а також направлення позивача лікарсько-консультативною комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» на МСЕК не відповідають вимогам Порядку, є правильним.
Отже, такі підстави як незалучення представників закладів охорони здоров`я МВС до складу комісії, а також ненаправлення позивача лікарсько-консультативною комісією ДУ «ТМО МВС України по Львівській області» на МСЕК, як це слушно виснував суд першої інстанції, не належать до підстав для відмови у призначенні і виплаті спірної грошової допомоги.
Таким чином рішення відповідача про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, викладене у листі від 26.11.2024 за вих. №32528-2024, є протиправним.
Щодо аргументів в частині зобов`язання відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, то суд апеляційної інстанції зазначає, що при обранні способу відновлення порушеного права позивача суд виходить з принципу верховенства права щодо гарантування цього права статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як складової частини змісту і спрямованості діяльності держави, та виходячи з принципу ефективності такого захисту, що обумовлює безпосереднє поновлення судовим рішенням прав особи, що звернулась за судовим захистом без необхідності додаткових її звернень та виконання будь-яких інших умов для цього.
Зобов`язання судом відповідача призначити та виплатити одноразову грошову допомогу позивачу у зв`язку зі встановленням інвалідності може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність інших підстав для відмови у призначенні та виплаті такої допомоги, які передбачені законом.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що хоч відповідач і прийняв рішення по суті щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги, проте вказав підстави для відмови, що суперечать пункту 14 Порядку.
За таких обставин, суд першої інстанції правильно вказав, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача розглянути заяву про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності через захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, і додані до неї документи разом із висновком Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області та прийняти одне із рішень, передбачених пунктом 9 Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.2015 № 850, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові, то в силу приписів ст.308 КАС України таке не є предметом апеляційного перегляду.
Статтею 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
З огляду на викладене, враховуючи положення стаття 316 КАС України прецедентну практику ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції приходить переконання, що судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні викладено мотиви наявності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають.
Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Міністерства внутрішніх справ України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 07 липня 2025 року у справі № 380/25527/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. І. Шинкар 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний