ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ІВАНО-ФРАНКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2026 	м. Івано-Франківськ	Справа № 909/1183/25	

Господарський суд Івано-Франківської області у складі судді Неверовської Л. М., розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільський завод гумовотехнічних виробів", вул. Європейська, буд. 1 А, с. Любарці, Бориспільський район, Київська область, 08360 
до відповідача: Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, вул. Незалежності, буд. 7, м. Івано-Франківськ, 76018
про стягнення 234998,40 грн,

встановив: Товариство з обмеженою відповідальністю "Бориспільський завод гумовотехнічних виробів" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради про стягнення боргу у розмірі 234998,40 грн.
Позиція позивача.
Позовні вимоги обґрунтовано невиконанням відповідачем зобов`язань згідно умов договору про закупівлю № 117/24 від 26.08.2024 в частині не здійснення відповідачем оплати за отриманий від позивача товар, внаслідок чого утворився борг в сумі 234998,40 грн.
Позиція відповідача.
У відзиві на позов зазначає, що умовами договору передбачено, що замовник здійснює оплату товару на підставі представленої продавцем накладної (п.3.2. договору). Оплата здійснюється при наявності коштів для фінансування даного товару за рахунок коштів Івано-Франківської міської територіальної громади (п. 3.3. договору). У разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється упродовж 10 (десяти) банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок (п. 3.5. договору). Фінансові зобов`язання за даним договором виникають у разі наявності та в межах відповідних асигнувань (п. 3.6. договору). Виконання бюджетних зобов`язань за даним договором проводиться виключно за умови та в межах фактичних надходжень коштів за бюджетним призначенням по даному договору (п. 3.6. договору). Замовник не несе відповідальності за затримку бюджетного фінансування та зобов`язується здійснити оплату за товар згідно з пунктом 3.5. цього договору (п. 9.4. договору).
Замовник, як розпорядник бюджетних коштів, бере бюджетні зобов`язання виключно в межах відповідних фактичних надходжень фонду бюджету. Однак, відповідачу, як головному розпоряднику коштів, відповідні бюджетні асигнування на повну оплату робіт, згідно з вказаним договором про закупівлю товару не проводились. Тобто, фактичних бюджетних надходжень за цим договором не було, а відповідно до умов договору № 117/24 замовник не несе відповідальність за затримку бюджетного фінансування.
Позивач та відповідач, укладаючи правочин, обумовили настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні.
Сторонами договору № 117/24 погоджено умови виконання замовником зобов`язання з вказівкою на обставини наявності фінансування. Отже, обов`язок відповідача, як замовника, за договором про закупівлю товару від 26.08.2024 № 117/24 оплатити товар, виникає згідно з приписами пунктів 3.3., 3.6. договорів.
Таким чином, фінансові зобов`язання за спірним договором виникають лише при наявності та у межах бюджетних асигнувань, установлених планами використання бюджетних коштів. Тобто, порядок розрахунків за договором сторони поставили в залежність від наявності бюджетного фінансування замовника.
Обставини справи. Оцінка доказів.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності всі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи вимоги чинного законодавства, суд встановив наступне.
26.08.2024 за результатами державної закупівлі (ідентифікатор закупівлі: UA-2024-08-01-007609-a) між Товариством з обмеженою відповідальністю "Бориспільський завод гумовотехнічних виробів" та Департаментом інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради укладено договір про закупівлю товару № 117/24.
Відповідно до умов зазначеного договору, позивач зобов`язався поставити та передати у власність відповідача засоби заспокоєння дорожнього руху (для КП "Муніципальна дорожня компанія" CPV ДК 021:2015-34920000-2 дорожнє обладнання), а відповідач – прийняти та оплатити зазначений товар у строки та у порядку, передбаченому договором.
Відповідно до умов п. 3.1. договору про закупівлю товару № 117/24 від 26.08.2024 оплата за товар проводиться шляхом перерахування відповідачем коштів на розрахунковий рахунок позивача протягом 120-ти банківських днів з дати поставки товару в повному обсязі.
Пунктом 3.2. договору передбачено, що замовник здійснює оплату товару на підставі представленої продавцем накладної. 
Згідно п. 3.3. договору, оплата здійснюється при наявності коштів для фінансування даного товару за рахунок коштів Івано-Франківської міської територіальної громади. 
Згідно п. 3.5. договору, у разі затримки бюджетного фінансування розрахунок за поставлений товар здійснюється упродовж 10 (десяти) банківських днів з дати отримання замовником бюджетного призначення на фінансування закупівлі на свій реєстраційний рахунок.
У відповідності до п. 3.6. договору, фінансові зобов`язання за даним договором виникають у разі наявності та в межах відповідних асигнувань. 
Пунктом 3.6. договору передбачено, що виконання бюджетних зобов`язань за даним договором проводиться виключно за умови та в межах фактичних надходжень коштів за бюджетним призначенням по даному договору.
За пунктом 9.4. договору, замовник не несе відповідальності за затримку бюджетного фінансування та зобов`язується здійснити оплату за товар згідно з пунктом 3.5. цього договору 
23.12.2024 сторони уклали додаткову угоду № 106 до зазначеного договору, у якій продовжили термін його дії до 31.12.2025.
На виконання умов договору про закупівлю товару № 117/24 від 26.08.2024 згідно видаткових накладних № 189 від 30.10.2024, №190 від 30.10.2024, позивач поставив відповідачу наступний товар:
- дорожній пагорб (згідно ДСТУ 4123:2020), розміром 2х1,8 м з комплектами кріплень у кількості 4 штук;
- елемент дорожнього пагорба, основна секція, 500х500х50 мм з комплектом кріплень у кількості 80 штук;
- елемент дорожнього пагорба, крайня секція, 250х500х50 мм з комплектом кріплень у кількості 20 штук.
Всього згідно договору про закупівлю товару № 117/24 від 26.08.2024 та видаткових накладних: № 189 від 30.10.2024, №190 від 30.10.2024 відповідач отримав товар на загальну суму 234998,40 грн, у тому числі 39166,40 грн ПДВ.
Проте, відповідач кошти за поставлений товар позивачу не сплатив.
13.08.2025 позивач направив відповідачу претензію №1208/25-П від 12.08.2025, відповідь на яку відповідач не надав та кошти за отриманий товар не перерахував.
Вказані обставини спричинили звернення позивача до суду з позовом до відповідача. 
Норми права та мотиви, якими суд керувався при прийнятті рішення. Висновки суду.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Згідно ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
У відповідності до положень ст. 625 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно з частинами першою, другою статті 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Статтею 530 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання (ст. 610 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджується факт поставки позивачем товару відповідачу за договором про закупівлю товару № 117/24 від 26.08.2024.
Однак, відповідач взятих на себе договірних зобов`язань не виконав, не здійснив оплату за отриманий товар в сумі 234998,40 грн.
Відповідачем не заперечується факт поставки товару позивачем за договором про закупівлю товару та несплати вартості отриманого товару, а фактично стверджується про те, що фінансові зобов`язання за спірними договорами виникають лише при наявності та у межах бюджетних асигнувань, установлених планами використання бюджетних коштів. Порядок розрахунків за цими договорами сторони поставили в залежність від наявності бюджетного фінансування замовника.
Щодо вказаних доводів відповідача суд зазначає, що виходячи з положень статей 525, 526, 530, 617 Цивільного кодексу України, суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших нормативно-правових актів, договору. Сама собою відсутність бюджетних коштів не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язання (правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі №911/4249/16).
Відповідно до положень статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.
Європейським судом з прав людини в рішенні від 18.10.2005 у справі “Терем ЛТД, Чечеткін та Оліус проти України” та в рішенні від 30.11.2004 у справі “Бакалов проти України” зазначено, що відсутність бюджетного фінансування (бюджетних коштів) не є підставою для звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання.
Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов закону, інших правових актів, договору, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
При цьому, приписи статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до статей 73, 74, 81 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 Господарського процесуального кодексу України. Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 ГПК України).
Судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи задоволення позову, судовий збір слід покласти на відповідача.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України “Про судовий збір”, при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору. 
Позивач звернувся суду з даним позовом в електронній формі, однак, сплатив судовий збір без врахування коефіцієнту 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, в розмірі 3524,98 грн.
Тому, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача розмір судового збору, що підлягав сплаті при поданні до суду позову в електронній формі - з застосуванням коефіцієнту 0,8.
Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 77-79, 86, 129, 233, 236, 238, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд 
УХВАЛИВ:

позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільський завод гумовотехнічних виробів" до Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради про стягнення 234998,40 грн — задовольнити.
Стягнути з Департаменту інфраструктури, житлової та комунальної політики Івано-Франківської міської ради, вул. Незалежності, буд. 7, м. Івано-Франківськ, 76018 (ідентифікаційний код 37794186) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Бориспільський завод гумовотехнічних виробів", вул. Європейська, буд. 1 А, с. Любарці, Бориспільський район, Київська область, 08360 (ідентифікаційний код 35591478) 234998 (двісті тридцять чотири тисячі дев`ятсот дев`яносто вісім) грн 40 коп. боргу, 2819 (дві тисячі вісімсот дев`ятнадцять) грн 98 коп. судового збору.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Західного апеляційного господарського суду шляхом подання апеляційної скарги протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 20.01.2026. 

Суддя Неверовська Л.М.