П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/30946/25	

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.
Дата і місце ухвалення: 16.10.2025р., м. Одеса 

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді: Бойка А.В.,
суддів : Єщенка О.В.,
Шевчук О.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И В :
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Одеського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області, в якому просив суд: 
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017р., а саме: без застосування ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні);
- зобов`язати ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017р., а саме: без застосування ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні) починаючи з 28.07.2025р.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Херсонській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції чинній до 01.10.2017р., а саме: без застосування ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні).
Зобов`язано ГУ ПФУ в Херсонській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок та виплату пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції, чинній до 01.10.2017р., а саме: без застосування ч.2 ст.27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (двоскладової формули при її обчисленні) починаючи з 28.07.2025р.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ГУ ПФУ в Херсонській області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на не правильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та не повне з`ясування судом обставин справи, просить скасувати рішення від 16.10.2025р. з ухваленням по справі нового судового рішення – про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .
В своїй скарзі апелянт зазначає, що 28.07.2025р. ОСОБА_1 через свого представника звернувся до Головного управління із заявою (вх. №6579/Л-2100-25 від 28.07.2025р.) про здійснення перерахунку та виплати пенсії, збільшивши її розмір на 1% заробітку за кожний рік роботи понад установлений стаж у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону №796-XII в редакції, чинній до 01.10.2017р. В свою чергу, Головним управлінням листом №7426-6579/Л-02/8-2100/25 від 25.08.2025р. представника позивача повідомлено про недотримання порядку звернення щодо перерахунку пенсії відповідно до Порядку №22-1, у зв`язку з чим заява розглядалась відповідно до Закону України «Про звернення громадян». Після надання апелянтом відповідних роз`яснень ОСОБА_1 своїм правом на подачу нового звернення у відповідності до Порядку №22-1 не скористався. А відтак, за твердженнями апелянта, ГУ ПФУ в Херсонській області не вчинялося будь-яких дій, які б порушували права чи інтереси позивача, які підлягають захисту в судовому порядку. До того ж, при зверненні ОСОБА_1 до Головного управління, як органу Пенсійного фонду України за місцем реєстрації, за перерахунком з дотриманням процедури, передбаченої Постановою №22-1, заява розглядатиметься іншим автоматично обраним органом Пенсійного фонду України, що проігноровано судом першої інстанції при вирішенні даного спору.
Також, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції не в повній мірі досліджено норми чинного законодавства, з аналізу яких вбачається, що здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років, у відповідності до положень п.2 ст.56 Закону №796-XII, в редакції, чинній до 01.10.2017р., а саме: без застосування ч.2 ст.27 Закону №1058 починаючи з 10.07.2025р., є недоцільним.
Справа призначена до розгляду у порядку письмового провадження у відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного:
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорія, що підтверджено копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 04.12.1992р.
Позивач отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV, призначену 02.09.2008р. зі зменшенням пенсійного віку згідно статті 55 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» №796-XII, перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Херсонській області.
Страховий стаж ОСОБА_1 складає 44 роки 4 місяці 20 днів.
28.07.2025р. ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Херсонській області із заявою про перерахунок пенсії із її збільшенням на 1% заробітку за кожен рік роботи понад стаж 20 років у відповідності до положень пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», в редакції чинній до 01.10.2017р., без застосування двоскладової формули при її обчисленні.
Листом від 25.08.2025р. №7426-6579/Л-02/8-2100/25 ГУ ПФУ в Херсонській області повідомило ОСОБА_1 , що розмір пенсії позивача обчислений відповідно до Закону України №1058 та відповідає діючому пенсійному законодавству. Здійснення перерахунку пенсії є недоцільним. 
Вважаючи протиправною відмову відповідача у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду. 
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що оскільки пенсія за віком призначена ОСОБА_1 до внесення змін до п.2 ст.56 Закону №796-XII (до 11.10.2017р.), то він має право на перерахунок та виплату пенсії з її збільшенням на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
На час призначення позивачу пенсії діяла редакція пункту 2 статі 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», згідно із якою право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку.
У подальшому Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» від 03 жовтня 2017 року №2148-VIII, який набрав чинності 11 жовтня 2017 року, зокрема, до пункту 2 статті 56 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» внесено зміни, згідно з якими право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, у разі призначення пенсії на умовах частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до частини другої статті 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за бажанням застрахованої особи частина розміру пенсії за віком за період страхового стажу, набутого до дня набрання чинності цим Законом, може бути визначена відповідно до раніше діючого законодавства, а частина розміру пенсії за період страхового стажу, набутого після набрання чинності цим Законом, - відповідно до цього Закону.
Отже, правове регулювання щодо права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж змінилось і у зв`язку із цими змінами Закон України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» пов`язує збільшення пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад стаж, встановлений пунктом 2 статті 56 цього Закону з призначенням пенсії на умовах, визначених частиною другою статі 27 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ключовим питанням у цій справі є визначення наявності у позивача права на перерахунок пенсії зі збільшенням її розміру на один відсоток за кожен рік стажу роботи понад 20 років відповідно до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII.
Подібні правовідносини вже були предметом розгляду у Верховному Суді.
Так, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду, переглядаючи справу №300/3435/21 в касаційному порядку, у постанові від 25.06.2024р. відступила від висновків, викладених в раніше ухвалених постановах Верховного Суду, зокрема від 23.10.2019р. у справі №809/627/18, від 29.08.2022р. у справі №300/1390/19, від 06.09.2023р. у справі №300/2091/21, від 10.01.2024р. у справі №300/168/21 та інших, у яких викладено правовий висновок про поширення пункту 2 статті 56 Закону №796-ХІІ в редакції змін, внесених Законом №2148-VIII, на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, та відповідно про те, що згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796-ХІІ (у редакції, що діяла на час її реалізації за заявою пенсіонера) умовою призначення надбавки за понаднормативний стаж є призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, а пенсіонери, щодо яких не дотримано цієї умови, не мають права на отримання надбавки за понаднормовий стаж, з огляду на те, що поширення на таких пенсіонерів нових правил виплати надбавки за понаднормативний стаж залежно від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом №2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.
У зазначеній постанові від 25.06.2024р. у справі №300/3435/21 Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду сформував такі правові висновки:
(1) держава гарантувала зокрема, учасникам ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС особливі норми та умови пенсійного забезпечення як компенсацію особам, які постраждали внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС, за втрачене здоров`я, моральні і фізичні страждання, обмеження в реалізації своїх здібностей та можливостей забезпечити собі гідний життєвий рівень, тому за особами, які набули право на призначення пенсії з урахуванням спеціального Закону №796-XII, редакцією пункту 2 статі 56 якого було визначено, що право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку, а громадянам, які відпрацювали за списком № 1, чоловіки - 10 років і більше, жінки - 7 років 6 місяців і більше - не вище 85 процентів заробітку, таке право зберігається й у разі зміни нормативно-правового регулювання цих правовідносин.
У разі зміни правового регулювання набуті такими особами права на пільги, компенсації і гарантії повинні бути збережені із забезпеченням можливості їх реалізації або шляхом запровадження рівноцінних чи більш сприятливих умов соціального захисту.
(2) до осіб, яким на час призначення пенсії з урахуванням Закону №796-XII її розрахунок мав здійснюватися згідно із пунктом 2 статті 56 Закону №796-XII за кожний повний рік роботи понад установлений для них мінімальний трудовий стаж для призначення пенсії (15 років - для жінок і 20 років - для чоловіків) шляхом збільшення пенсії на один процент заробітку за рік, вказана норма повинна застосуватися у тій редакції, яка діяла на час призначення пенсії (окрім випадку покращення становища особи). Розповсюдження на таких осіб нових правил виплати надбавки за понаднормовий стаж в залежності від призначення пенсії на умовах частини другої статі 27 Закону №1058-IV, запроваджених у зв`язку із внесенням до цієї норми змін Законом №2148-VIII, свідчило б про звуження змісту та обсягу існуючих прав таких осіб, що в силу статті 22 Конституції України, є неприпустимим.
Застосовуючи наведені вище правові висновки Верховного Суду до спірних правовідносин, колегія суддів констатує, що оскільки пенсія за віком призначена позивачу до внесення змін до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII, то в силу вимог статті 58 Конституції України, такі зміни не позбавляють його права на пенсію в повному розмірі із доплатою за понаднормовий стаж, оскільки таке право він набув значно раніше, ніж набрав чинності Закон №2148-VIII, яким було внесено зміни до пункту 2 статі 56 Закону №796-XII.
А відтак, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи позивача про наявність у нього права на перерахунок та виплату пенсії з урахуванням доплати за понаднормовий стаж відповідно до пункту 2 статті 56 Закону №796-XII та, відповідно, про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Висновки колегії суддів у даній справі узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16.07.2024р. по справі №300/5114/23, від 17.07.2024р. по справі №460/13084/23, від 26.07.2024р. по справі №460/11256/23, від 30.07.2024р. по справі №460/11528/23, від 12.02.2025р. по справі №380/26337/23, від 17.06.2025р. по справі №400/7832/23.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на недотримання позивачем при зверненні із заявою про перерахунок пенсії відповідного Порядку №22-1, оскільки положення Закону №796-ХІІ не передбачають приписів, за якими б обов`язковою і необхідною передумовою для виплати пенсіонеру пенсії в порядку цього Закону встановлювалась наявність окремого або додаткового звернення такого пенсіонера до органу пенсійного фонду. 
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, у спірних правовідносинах йдеться про нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 у належному розмірі, а не про «призначення» чи «перерахунок» пенсії в розумінні Порядку №22-1. 
Більше того, відмовляючи позивачу в задоволенні його заяви від 28.07.2025р. територіальний орган ПФУ надавав оцінку вимогам такої заяви по суті поставлених в ній питань. Підставою для відмови не було посилання ГУ ПФУ в Херсонській області на звернення ОСОБА_1 в порядку, не передбаченому чинним законодавством. 
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції про задоволення позову, а тому підстав для задоволення скарги відповідача та скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та постановлено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст.316 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, тому постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст.315, ст. ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Херсонській області залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 16 жовтня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач: А.В. Бойко

Суддя: О.В. Єщенко

Суддя: О.А. Шевчук