Номер провадження: 22-ц/813/1090/26 
Справа № 521/23221/23
Головуючий у першій інстанції Громік Д.Д.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.2026 року м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Таварткіладзе О.М.,
суддів: Вадовської Л.М., Погорєлової С.О.,
розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Димовчі Максим Іванович, на рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2024 року у цивільній справі за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, розподіл природного газу, цільовий внесок на будівництво котельні, - 

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2023 року Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» (далі – ОСББ «Хвойний») звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому з урахуванням уточнення (викладення у додаткових поясненнях про зменшення заявлених позовних вимог з урахуванням фактично сплачених відповідачкою коштів під час перебування справи у провадженні районного суду) просить остаточно стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги теплопостачання, розподілу природного газу, цільового внеску на будівництво котельні в сумі 58 964,61 грн, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 684,00 грн.
ОСББ «Хвойний» обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідач не сплачує зазначені послуги на рахунок ОСББ у порушення вимог Законів України «Про об`єднання співвласників багатоквартирних будинків» та «Про житлово-комунальні послуги». 
02.01.2024 року на адресу суду представником відповідача адвокатом Крутоголовою О.О. подано відзив на позовну заяву відповідно до якого представник відповідача зазначила, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. Сторона відповідача у відзиві зазначає, що відповідач не є споживачем модульної котельні, оскільки має індивідуальні відносини з АТ «Одесагаз». Особовий рахунок в АТ «Одесагаз» віддертий на відповідача ще у 2009 році, їй присвоєно власний ЕІС-код, як суб`єкту ринку природного газу і у відповідача станом на грудень 2023 року дійсно мається заборгованість, але не перед ОСББ «Хвойний», а перед АТ «Одесагаз» у розмірі 1 392 грн 17 коп. ОСББ «Хвойний» та ОСОБА_1 є окремими один від одного споживачами природного газу і самостійно один від одного мають договірні стосунки з постачальником природного газу – АТ «Одесагаз».
Рішенням Хаджибейського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2024 року позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» заборгованість за утримання багатоквартирного будинку в сумі 58 964 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн 61 коп. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» судові витрати в розмірі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 00 коп.
Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 , від імені якої діє представник адвокат Димовчі Максим Іванович, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Хаджибейського районного суду міста Одеси від 06 листопада 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що: 1) судом помилково застосовано до спірних правовідносин положення Закону України «Про комунальні послуги», в той час, як застосуванню підлягають норми Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку»; 2) судом не враховано, що квартира відповідачки була в установленому порядку від`єднано від загально-будинкової мережі теплопостачання у 2006 році до прийняття Порядку «Про відключення споживачів від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води»; 3) виконавцем послуги постачання природного газу у багатоквартирний будинок, в якому знаходиться належна позивачу квартира є Обслуговуючий кооператив «Хвойний», оскільки ОСББ «Хвойний» самовільно відключило будинок від централізованого теплопостачання на підставі складеного Акту від 30.09.2020 року –з порушенням відповідної процедури, внаслідок чого мешканці будинку вимушені сплачувати з надані послуги теплопостачання подвійну оплату на користь кожного зі виконавців даної послуги; 4) судом не враховано, що квартира відповідача має індивідуальне опалення, внаслідок чого теплове навантаження багатоквартирного будинку на створюється за рахунок опалення квартири, яка належить відповідачу; 5) модульна котельня побудована на прибудинковій території багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 без дозвільних документів і є самочинним будівництвом. 
Представником позивача ОСББ Хвойний» адвокатом Бриленком К.Б. подано відзив на апеляційну скаргу, згідно з яким просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, розподіл природного газу, цільовий внесок на будівництво котельні, ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права, з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає. 
Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з ОСОБА_1 на користь Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» заборгованість за утримання багатоквартирного будинку в сумі 58 964 (п`ятдесят вісім тисяч дев`ятсот шістдесят чотири) грн 61 коп., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності заявлених вимог.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 
- ОСББ «Хвойний» є юридичною особою та дії на підставі Статуту, що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи від 23 жовтня 2003 року; 
- рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №79 від 19 травня 2006 року Управлінням капітального будівництва Одеської міської ради було передано за актом приймання-передачі на баланс Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Хвойний» житловий будинок по АДРЕСА_2 ;
- ОСББ «Хвойний» на підставі Статуту та відповідних договорів із виконавцями та постачальниками житлово-комунальних послуг здійснює обслуговування та утримання будинків по АДРЕСА_3 ;
- 16 листопада 2009 року ОСОБА_1 отримала від ВАТ «Одесагаз» на своє ім`я технічні умови по газопостачанню та газифікації № 1990, щодо підключення до газопостачання додаткового газового обладнання квартири АДРЕСА_4 , на підставі яких замовила виготовлення робочого проекту установки котла та заміни газового лічильника за вказаною вище адресою; 
- у 2009 році на ім`я ОСОБА_1 було відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 та встановлені в квартирі газові прилади, а саме: плита газова-ПГ4, котел «Комбі», присвоєно ЕІС-код 56ХМ25А983657243;
- на підставі договору купівлі - продажу від 06.10.2010 року посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Нефедовою Т.О. та зареєстрованого у реєстрі за № 1262 ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 117,0 кв. м., в якій вона також і зареєстрована, що підтверджується відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру 284194 від 23 жовтня 2023 року;
- рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Хвойний», оформленим протоколом від 23 липня 2020 року був затверджений розмір цільового внеску на проектування та будівництво модульної котельні у розмірі 26000,00 грн з квартири з можливістю поділу на три платежі, перший платіж не менше 9 000,00 грн Оплату здійснювати згідно виставлених рахунків на додатковий розрахунковий рахунок в АБ «Укргазбанк», відкритий як цільовий «На будівництво модульної котельні»; 
- рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Хвойний», оформленим протоколом від 22 грудня 2020 року було затверджений розмір внеску на тепло та обслуговування котельні на опалювальний період 2020-2021 року, який склав 5,471 грн за 1 кв. м. наявного у власності приміщення; 
- рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Хвойний», оформленим протоколом від 03 вересня 2020 року було затверджений розмір внеску на тепло та обслуговування котельні на опалювальний період 2021-2022 року, який склав 6,0 грн за 1 кв. м. наявного у власності приміщення та розмір щомісячного внеску на утримання багатоквартирного будинку, який склав 7,98 грн на 1 кв. м. Вартість послуг з опалення сплачується окремо та виходячи із фактично наданого тепла; 
- рішенням загальних зборів співвласників ОСББ «Хвойний», оформленим протоколом від 27 березня 2020 року були встановлені внески співвласників багатоквартирного будинку на утримання та управління будинком в 2020 році в розмірі 5,74 грн за 1 кв. м., які діяли до вересня 2020 року; 
- 30 вересня 2020 року комісією в складі керівника ОСББ «Хвойний», представника сервісної організації «КВТ Сервіс» та представника підрядника було складено акт відключення від котельні за адресою: м. Одеса, пров. Хвойний 3 та перехід на систему автономного опалення від власної модульної котельні за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- після монтажу модульної котельні, співвласники ОСББ «Хвойний», у тому числі і відповідач стали отримувати послуги з теплопостачання шляхом самозабезпечення;
- договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався; 
- до 2021 року рахунки по оплаті послуг з теплопостачання не надходили;
- у 2023 році відповідачу були виставлені рахунки, у тому числі і на оплату опалення в квартирі;
- 20 липня 2023 року на ім`я відповідача було направлено попередження про необхідність сплатити ОСББ «Хвойний заборгованість по сплаті внесків співвласника на підставі прийнятих загальними зборами рішень, яка станом на 01 січня 2023 року склала 60 683,61 грн.; 
- після часткового погашення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення, вивозу побутового сміття та утримання будинку та прибудинкової території (визнавались відповідачкою відповідно до поданого нею розрахунку на а. с. 141), станом на 05 листопада 2024 року остаточна заборгованість відповідача по сплаті внесків співвласника на підставі прийнятих загальними зборами рішень щодо теплопостачання, розподілу природного газу, цільового внеску на будівництво котельні становить відповідно 30 803,19 грн, 2 100,34 грн та 26 000 грн, а всього сумарно 58 964,61 грн (30 803,19 + 2 100,34 + 26 000);
- договір про надання житлово-комунальних послуг між сторонами не укладався.
Колегія суддів виходить з наступного.
Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини першої статті 901 ЦК України, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Відносини у сфері житлово-комунальних послуг регулюються, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі – Правила) та іншими нормативно-правовими актами, що регулюють відносини у цій сфері.
У Законі «Про житлово-комунальні послуги» застосовуються такі визначені терміни, зокрема:
- споживач – фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу;
- внутрішньобудинкові системи – мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.
У Правилах застосовуються такі визначені терміни, зокрема:
- централізоване постачання холодної та гарячої води - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у холодній та гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем холодного та гарячого водопостачання;
- централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.
Тобто, зазначеними нормами визначена обов`язкова ознака Споживача послуг, а саме: Споживачем послуг може буди фізична/юридична особа, відповідне обладнання приміщення якої приєднане, або має технічні можливості для приєднання до відповідних внутрішньобудинкових систем.
Враховуючи зазначене вище до Споживачів послуг відносяться фізичні/юридичні особи – власники жилих/нежилих приміщень, відповідне обладнання яких приєднане до внутрішньобудинкових систем.
Отже, якщо відповідне устаткування житлових/нежитлових приміщень, що належать власникам таких приміщень (членам ОСББ) приєднані до внутрішньобудинкових систем, то власники таких приміщень є Споживачами послуг та суб`єктами у сфері житлово-комунальних послуг.
Слід зазначити, що внутрішньобудинкові системи не відносяться до місцевої (розподільчої) теплової мережі (обґрунтовано вище), що ще раз підтверджує те, що постачальник теплової енергії не здійснює постачання теплової енергії власникам жилих/нежилих приміщень, обладнання яких приєднані до відповідних внутрішньобудинкових систем.
З урахуванням норм Закону відносини у сфері житлово-комунальних послуг встановлюються шляхом укладення договору про надання відповідних житлово-комунальних послуг між власником/балансоутримувачем/управителем будинку (ОСББ, житлово-комунальні організації, виконавці послуг), та кінцевими споживачами (споживачами послуг) – власниками житлових/нежитлових приміщень (членами ОСББ). Такий договір укладається його сторонами з урахуванням, зокрема, норм Закону та Правил.
Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» визначено, зокрема:
- об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі – об`єднання) – юридична особа, створена власниками для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання неподільного та загального майна (стаття 1);
- управитель – юридична особа, яка здійснює управління неподільним та загальним майном житлового комплексу за дорученням власника (власників) майна і забезпечує його належну експлуатацію (стаття 1);
- відносини власників приміщень і управителя регулюються договором між ними, який укладається на основі Типового договору, форму якого затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування (стаття 13);
- укладення договору між власником окремого приміщення у житловому комплексі та управителем є обов`язковим і не залежить від членства в об`єднанні, за винятком випадку, коли власник і управитель є однією особою (стаття 13).
Крім того, відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.
Отже, в залежності від обрання ОСББ форми управління об`єднанням та залежно від цивільно-правових угод, ОСББ може мати відповідні правові підстави, зокрема:
- на укладення з теплопостачальним підприємством договору на постачання теплової енергії – як споживач такої енергії;
- на укладення з кожним окремим власником приміщення ОСББ договорів, які передбачені Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку», «Про житлово-комунальні послуги» та іншим законодавством України;
- на забезпечення укладення кожним окремим власником приміщення (членом ОСББ) договорів з теплопостачальним підприємством, – як з виконавцем відповідних комунальних послуг.
Відповідно до п. 6, 13 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач. Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг (п. 5 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Згідно із частиною першою статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 частини першої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово- комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово- комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений статтею 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
У відповідності до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Нормами ст. ст. 525, 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. ст. 319, 322 ЦК України власність зобов`язує. Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, обов`язок утримання квартири та сплати житлово-комунальних послуг покладається на власника квартири.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право, зокрема, утворювати органи управління, визначати умови та розмір плати за їхню діяльність; приймати рішення про надходження та витрати коштів об`єднання; виступати замовником робіт з капітального ремонту, реконструкції багатоквартирного будинку; встановлювати порядок сплати, перелік та розміри внесків і платежів співвласників, у тому числі, відрахувань до резервного та ремонтного фондів; здійснювати контроль за своєчасною сплатою внесків і платежів.
Пунктом 2 ч. 1 ст. 5 Закону «Про житлово-комунальні послуги» до комунальних послуг відносяться послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 7 Закону 2 передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений ст. 7 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
За правилами ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку», ст. 360 ЦК України усі власники житлових та нежитлових приміщень зобов`язані, зокрема, укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, сплачувати кошти за спожиті житлово-комунальні послуги.
Частиною третьою ст. 24 Закону України «Про теплопостачання» передбачено основні обов`язки споживача теплової енергії, зокрема своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
Обов`язок споживача щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію встановлені в ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».
Поставка теплової енергії у зазначений житловий будинок в опалювальний період 2020-2023 роки здійснювалася шляхом самозабезпечення.
Отже, ОСББ «Хвойний» є виконавцем комунальної послуги теплопостачання відповідно до положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно з наданого позивачем розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за надані послуги з теплопостачання за період з липня 2020 року по червень 2023 року включно складає 30 803,19 грн.
Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.
Відповідно до Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»:
- спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (ст. 1);
- спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників (ст. 5).
Статтею 4 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, придбане об`єднанням за рахунок внесків та платежів співвласників, є їхньою спільною власністю.
Отже, придбання об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку власної котельні на підставі рішення загальних зборів робить таку котельню спільним майном багатоквартирного будинку.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою звільнення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.
Тому наявність у відповідачки договірних відносин із АТ «Одесагаз» та власне споживання природного газу не позбавляє її обов`язку нести витрати на загальне майно багатоквартирного будинку відповідно до ст. 382 ЦК України.
Щодо відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків
Питання відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання житлових будинків регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі – Правила), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, та Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання (далі – Порядок), затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 року № 4.
Саме з метою захисту прав усіх мешканців багатоквартирних будинків, постановою Кабінету Міністрів України від 31.10.2007 року № 1268 до вказаних вище Правил були внесені принципові зміни, а саме передбачено відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води в окремих квартирах багатоквартирних будинків не з ініціативи окремих споживачів, а відключення багатоквартирних будинків в цілому з ініціативи усіх споживачів.
На виконання зазначеної постанови, наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 06.11.2007 року № 169 (наказ набрав чинності 09.12.2007 року) до Порядку були внесені відповідні зміни.
Так, відповідно до пункту 2.1 Порядку, рішення про відключення будинку від системи централізованого опалення з улаштуванням індивідуального опалення повинно бути підтримане всіма власниками (уповноваженими особами власників) приміщень у житловому будинку.
З урахуванням положень пунктів 25 та 26 Правил самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплопостачання» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки, державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.
З огляду на вказане вище, слід зазначити, що відповідно до положень Порядку дозволяється відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води лише окремого житлового будинку, виключаючи при цьому можливість відключення окремих житлових приміщень.
Водночас, відповідно до положень пункту 1.3 Порядку його дія не поширюється на власників, наймачів (орендарів) окремих приміщень, які були відокремлені від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та користуються автономним теплопостачанням до набрання чинності Порядком.
Згідно з пунктом 1.2 Порядку для реалізації права споживачів на відмову від отримання послуг централізованого опалення та гарячого водопостачання орган місцевого самоврядування або місцевий орган виконавчої влади створює своїм рішенням постійно діючу міжвідомчу комісію для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання (далі – Міжвідомча комісія).
Також, нормами Порядку визначено, що Міжвідомча комісія (далі - МВК) розглядає на своєму засіданні заяви про відключення; приймає рішення щодо відключення, улаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання та збір вихідних даних і технічних умов для виготовлення проектної документації. Відключення приміщень від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання виконується монтажною організацією в міжопалювальний період. По закінченні робіт складається акт про відключення будинку від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання і в десятиденний термін подається заявником до МВК на затвердження. Після затвердження акту на черговому засіданні МВК сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже, датою відключення споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання є дата протоколу Міжвідомчої комісії про затвердження відповідного акту про відключення.
Таким чином, відключення окремого житлового приміщення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання можливе лише у випадку якщо протокол Міжвідомчої комісії про затвердження відповідного акту про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання було складено до 09.12.2007 року. 
Затвердження відповідного акту про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання в окремих квартирах багатоквартирних будинків з 09.12.2007 року заборонено.
Єдиний документ, який надано відповідачкою на підтвердження її тверджень про те, що належна їй квартира АДРЕСА_4 до 09.12.2007 року – письмова заява попереднього власника цієї квартири ОСОБА_2 від 28.10.2006 року на ім`я керуючого ОСББ «Хвойний», згідно з якою ОСОБА_2 повідомляє, що в належній їй квартирі зроблено електричне опалення, у зв`язку з чим просить зняти її з платників за опалення (а. с. 109).
Також відповідачкою додано копію письмової заяви попереднього власника цієї квартири ОСОБА_2 від 28.10.2006 року на ім`я керуючого ОСББ «Хвойний», згідно з якою ОСОБА_2 повідомляє, що в її квартирі відсутнє опалення «Енерго-ПРЗ» та просить виключити її квартиру площею 117 кв. м. із оплати за опалення (а. с. 142).
Будь-яких доказів у вигляді протоколу Міжвідомчої комісії про затвердження відповідного акту про відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання та подання даного акту до ОСББ «Хвойний» відповідачем та її представником не надано.
Тому колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що фактично здійснено відключення від центрального опалення у квартирі АДРЕСА_4 є самовільним, а підстави для звільнення від оплати послуг теплопостачання та гарячого водовідведення відсутні. 
Відповідач, як власник квартири за договором дарування з 06.10.2010 року, набула всі права та обов`язки попереднього власника. 
Враховуючи наведене висновок районного суду в цій частині є обґрунтованим.
Відповідно до листа АТ «Одесагаз» за № 1685 від 20.12.2023 року на адресу представника відповідача, який доданий до відзиву відповідача на позовну заяву, між АТ «Одесагаз» та ОСББ «Хвойний» укладений договір на розподіл природного газу (для споживача, що не є побутовим) від 14.12.2020 року (а. с. 55).
Перше нарахування оплати за розподіл природного газу для відповідача здійснено за листопад 2021 року - тобто після укладеного між ОСББ «Хвойний» та АТ «Одесагаз» від 14.12.2020 року.
Також колегія суддів вбачає, що після будівництва котельні та подачі на неї природного газу, багатоквартирний будинок ОСББ «Хвойний» отримало послуги з теплопостачання шляхом самозабезпечення.
Згідно із ч. 5 ст. 10 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» рішення загальних зборів, прийняте відповідно до статуту, є обов`язковим для всіх співвласників.
Тому ОСОБА_1 , як власник квартири у багатоквартирному будинку має встановлений законодавством обов`язок з виконання рішень співвласників, зокрема, щодо сплати разового цільового внеску на будівництво котельні у сумі 26 000,00 грн.
Встановивши зазначені обставини, районний суду дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за послуги теплопостачання 300 803,19 грн, за розподіл природного газу 2 100.34 грн, цільового внеску на будівництво котельні 26 000 грн, а всього в сумі 58 964,61 грн.
На момент розгляду справи суд правильно встановив правову природу заявлених вимог, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.
Також колегія суддів вважає, що вказані доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди скаржника із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, ці доводи були предметом перевірки суду першої інстанції, який дав їм повну, всебічну та об`єктивну оцінку у своєму рішенні, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (п. 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
Крім того, зазначені доводи не вказують на порушення судом норм матеріального та процесуального права та на незаконність судового рішення, і не є визначальними при ухваленні рішення.
Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Одночасно, апеляційний суд звертає увагу на те, що за положеннями ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).
Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якої діє представник адвокат Димовчі Максим Іванович - залишити без задоволення.
Рішення Хаджибейського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2024 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків, передбачених частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий:        О.М. Таварткіладзе

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова