Справа №203/7031/25 
Провадження №2/0203/467/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2026 року Центральний районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Юрівій Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами,

у с т а н о в и в:

1. 30 вересня 2025 року позивач через систему «Електронний суд» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договорами. Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що 18.09.2020 між ТОВ «Авентус Україна» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено кредитний договір №2940759, за умовами якого відповідачка одержала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Крім того, 29.03.2021 між ТОВ «ФК «ЦФР» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено кредитний договір №9635325390, за умовами якого відповідачка одержала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Крім того, 13.07.2021 між ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено договір позики №555151770567, за умовами якого відповідачка одержала грошові кошти, зобов`язавшись повернути їх у порядку та на умовах, визначених договором. Відповідачка не виконує свої зобов`язання за укладеними договорами, що стало причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з неї заборгованості загальною сумою 28 111,01 грн (а.с.а.с. 1 – 5, 113 – 122).

2. Представник позивача до суду не з`явився, звернувшись із заявою про розгляд справи за його відсутності (а.с. 5).
3. Відповідачка до суду також повторно не з`явилася, була повідомлена належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини 4 статті 223, статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК).
4. 13 січня 2026 року у засіданні суд постановив ухвалу про розгляд справи у заочному порядку.
5. Справу розглянуто без фіксування звукозаписувальними технічними засобами на підставі частини 2 статті 247 ЦПК.

6. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

7. Судом встановлено, що 18.09.2020 між товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено договір про надання фінансового кредиту №2940759, за умовами якого ТОВ «Авентус Україна» надало відповідачці кредит у сумі 3 500,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами (1,9% на день) (а.с.а.с. 7 – 19, 28 – 31, 51 – 53, 82 – 109).
8. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання з повернення кредитних коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 30.09.2025 утворилася заборгованість у сумі 11 536,00 грн (відповідно до доданого позивачем розрахунку), а саме (а.с.а.с. 54 – 66):
- 3 500,00 грн – основна заборгованість;
- 7 980,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом;
- 56,00 грн – інфляційні втрати.

9. Крім того, 13.07.2021 між товариством з обмеженою відповідальністю «Київська торгово-інвестиційна компанія» (правонаступником якого є позивач) та відповідачкою було укладено договір позики №555151770567, за умовами якого ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» надало відповідачці у позику 2 000,00 грн строком на 30 днів зі сплатою процентів за користування коштами (2,6% на рік) (а.с.а.с. 7 – 19, 39 – 46, 73, 74, 82 – 109).
10. Відповідачка неналежно виконувала свої зобов`язання з повернення позичених коштів та процентів за ними, і у неї перед позивачем станом на 30.09.2025 утворилася заборгованість у сумі 5 123,00 грн (відповідно до доданого позивачем розрахунку), а саме (а.с.а.с. 74-звор., 75):
- 2 000,00 грн – основна заборгованість;
- 3 123,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитом.

11. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК) підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори й інші правочини.
12. Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
13. За правилами, встановленими статтею 1046 ЦК, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
14. Абзацом першим частини 1 статті 1049 ЦК визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій же кількості, такого ж роду і такої ж якості, які були передані йому позикодавцем) у строк і в порядку, встановлені договором.
15. За зазначеними договорами ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «Київська торгово-інвестиційна компанія» передали відповідачці грошові кошти, про що свідчать матеріали справи, отже вказані правочини, у розумінні статей 1046, 1054 ЦК, були укладені.

16. За приписами статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
17. Ураховуючи той факт, що відповідачка дотепер неналежно виконує свої зобов`язання з повернення позичених коштів та процентів за ними, таке невиконання (неналежне виконання) є порушенням її зобов`язань у розумінні приведеної норми.
18. Відповідно до частини 1 статті 14 ЦК цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
19. Згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання повинні виконуватися потрібним чином згідно з умовами договору та вимогами цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог – за звичаями ділового обороту або інших вимог, які звичайно пред`являються.
20. В силу статті 611 ЦК у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
21. За правилами, встановленими частиною 1 статті 1050 ЦК, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму згідно зі статтею 625 цього Кодексу.
22. Частиною 2 статті 625 ЦК визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора має сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлено договором або законом.
23. Як вбачається зі змісту укладеного з відповідачкою кредитного договору, до нього було включено положення про відповідальність за несвоєчасне виконання зобов`язання (пункт 7.4 розділу 7), отже, вимога позивача про стягнення трьох відсотків річних є необґрунтованою й підлягає відхиленню.
24. Таким чином, суд доходить висновку про те, що позов у частині стягнення заборгованості за договором позики необхідно задовольнити у повному обсязі, а за кредитним договором від 18.09.2020 – частково (без урахування 3% річних).

25. Розв`язуючи спір у частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.03.2021, суд виходить з такого.
26. За приписами частини 1 статті 2 ЦПК завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
27. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
28. Згідно з частинами 1 – 4 статті 12 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
29. За правилами, встановленими частинами 1, 3 статті 13 ЦПК, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
30. Аналіз приведених норм дає підстави дійти висновку про те, що до суду за захистом порушеного права може звернутися будь-яка особа, яка вважає, що її права, свободи чи інтереси порушено.
31. При цьому процес такого захисту у суді обмежено законодавцем принципами змагальності та диспозитивності.
32. Принцип змагальності, закріплений у статті 12 ЦПК, визначає для сторін ризики настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ними процесуальних дій. Такий принцип, зокрема, полягає у покладанні на позивача (його представника) обов`язку з доведення обставин, які мають значення для справи і на які він посилається як на підставу своїх вимог. Невиконання такого обов`язку несе процесуально негативні наслідки у вигляді настання ризиків, визначених процесуальним законом (закриття провадження у справі, залишення позову без розгляду, повна або часткова відмова у позові тощо).
33. Принцип диспозитивності, натомість, має дещо інший юридичний зміст, згідно з яким суд зобов`язаний розглянути справу винятково в межах заявлених позивачем вимог. При цьому позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
34. Принцип диспозитивності при розгляді справи та ухваленні у ній рішення процесуально обмежує суд доводами сторони та доказами, наданими на підтвердження таких доводів. При цьому межі самостійно визначених позивачем доводів суд порушувати не має права.
35. Судом встановлено, що позивач, звернувшись з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.03.2021, не виклав у ньому жодних відомостей щодо умов цього договору.
36. Так, зміст позовної заяви зведено позивачем виключно до аналізу порядку укладення та умов кредитного договору від 18.09.2020 та договору позики від 13.07.2021 (розділи І, ІІ позовної заяви).
37. Відтак, зважаючи на необґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 29.03.2021 (відсутність відповідних доводів у позовній заяві), суд не знаходить підстав для задоволення позову в зазначеній частині.

38. У порядку статті 141 ЦПК суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки компенсацію понесених позивачем витрат зі сплати судового збору в сумі 2 422,40 грн (а.с. 6).

39. Розв`язуючи питання щодо відшкодування позивачеві витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
40. Частиною 8 статті 141 ЦПК визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
41. Судом встановлено, що позивач задекларував судові витрати у вигляді витрат на правничу допомогу у сумі 13 000,00 грн.
42. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34 – 36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
43. Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
44. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (пункт 268).
45. Суд під час вирішення питання про розподіл судових витрат може не тільки за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката, а й за власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 3, 5, 9 статті 141 ЦПК, не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
46. Аналогічна позиція відображена в пункті 119 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
47. З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема, у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
48. Отже, виходячи з положень частини 3 статті 141 ЦПК, ураховуючи співмірність складності справи та обсягу і складності виконаної адвокатським бюро роботи, критерію необхідності та значимості таких дій у справі, виходячи з її конкретних обставин, суд вважає, що зазначені позивачем витрати на правничу допомогу в суді у сумі 13 000,00 грн є завищеними.
49. Зокрема, суд звертає увагу на те, що справа стосується стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 28 111,01 грн, тобто у справі незначної складності, з огляду на ціну позову, отже підготовка документів для звернення до суду у рамках цієї справи в суді не вимагала великого обсягу юридичної і технічної роботи. При цьому позивач зайняв пасивну процесуальну позицію, обмежившись заявою про розгляд справи за відсутності його представника.
50. З огляду на викладене, суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення вимог позивача про стягнення понесених ним під час подачі позову витрат на правову допомогу.
51. Ураховуючи характер виконаної адвокатом роботи, її доцільність, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнення з відповідачки на користь позивача 1 500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

52. Керуючись статтями 5, 7, 10 – 13, 19, 23, 76 – 81, 89, 133, 141, 209, 210, 213, 223, 228, 229, 258, 259, 263 – 265, 267, 274, 275, 279 – 282 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в :

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (ідентифікаційний код – 42640371; 03150, Україна, місто Київ, вулиця Ґедройця Єжи, 6/521) до ОСОБА_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за договорами задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором про надання фінансового кредиту від 18 вересня 2020 року №2940759 у сумі 11 536,00 гривень (3 500,00 гривень – основна заборгованість, 7 980,00 гривень – заборгованість за процентами за користування кредитом, 56,00 гривень – інфляційні втрати).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за договором позики від 13 липня 2021 року №555151770567 у сумі 5 123,00 гривні (2 000,00 гривень – основна заборгованість, 3 123,00 гривні – заборгованість за процентами за користування кредитом).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» компенсацію понесених судових витрат у сумі 3 922,40 гривень.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем, третьою особою в апеляційному порядку. Апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини заочного рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється від дня складення повного судового рішення. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя М.О. Католікян