ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/7344/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Семененка Я.В. (доповідач),
суддів: Добродняк І.Ю., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року (суддя О.В. Конишева) у справі № 280/7344/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.07.2025 №084850005095 щодо відмови в призначенні пенсії за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області зарахувати до трудового (страхового) стажу позивача періоди роботи 08.09.1986 по 27.04.1987; з 22.07.1987 по 15.08.1988; з 04.10.1988 по 13.06.1990; з 01.09.1993 по 31.12.1998 та призначити пенсію за віком позивачу відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» починаючи з моменту настання пенсійного віку, а саме з 26.04.2025.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських та інших документів на підприємстві, а неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на загальних підставах. Самостійне внесення працівником відомостей щодо своєї трудової діяльності, а також внесення виправлень у разі неправильного або не точного запису не передбачено. Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки. За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду
України в Донецькій області від 30.07.2025 №084850005095;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивачу період роботи з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988, з 04.10.1988 по 13.06.1990, з 01.09.1993 по 31.12.1998 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.04.2025.
В іншій частині позовних вимог - відмовлено.
Судом першої інстанції зазначено, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Відповідач відмовляючи позивачу у зарахуванні спірних періодів трудового стажу не врахував, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Суд зауважив, що відповідач не вчинив жодних дій, спрямованих на отримання додаткових відомостей, на підтвердження обґрунтованості та достовірності, або уточнення даних, що містяться у поданих позивачем документах, в яких зазначені періоди роботи, зокрема, у записах трудової книжки.
Відтак, суд дійшов до висновку, що відповідач протиправно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи з 04.10.1988 по 13.06.1990 та з 01.09.1993 по 31.12.1998, оскільки такий підтверджується його трудовою книжкою.
Суд врахував, що Естонська РСР входила в склад СРСР, а відповідно до ч. 2 ст. 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, Україна взяла на себе зобов`язання зараховувати в страховий стаж, що дає право на пенсію, трудовий стаж набутий на території колишнього СРСР.
З огляду на викладене, суд вважав доцільним та необхідним зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи в Естонській Республіці з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988.
Таким чином, суд дійшов до висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 30.07.2025 №084850005095 про відмову в призначенні пенсії є протиправним та підлягає скасуванню.
Суд встановив, що позивач на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 22.07.2025 року досягнув 60 років, мав загальний страховий стажу понад 32 роки, тому останній має право на призначення пенсії за віком на підставі частини 1 статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, суд вказав, що способом захисту, необхідним для поновлення порушеного права позивача, є визнання протиправним та скасування рішення пенсійного органу від 30.07.2025 №084850005095 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988, з 04.10.1988 по 13.06.1990, з 01.09.1993 по 31.12.1998 та призначити пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 26.04.2025.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, скаржник вказує, що за результатом розгляду документів позивача встановлено, що його страховий стаж становить 26 років 05 місяців 26 днів. Зазначає, що позивачу правомірно не зараховано до страхового стажу період роботи в Естонській республіці, оскільки стаж набутий на території Естонської РСРР та оскільки відсутній формуляр зв`язку з Естонською Республікою щодо підтвердження страхового стажу. Вважає, що позивачу також правомірно не зараховано періоди роботи з 04.10.1988 по 13.06.1990, оскільки відсутня посада та підпис відповідальної особи на записі при звільненні, з 14.06.1990 по 27.11.1990, оскільки відсутня інформація про встановлений на вироблений мінімум трудової участі, період з 01.09.1993 по 31.12.1998, оскільки неможливо згідно трудової книжки ідентифікувати дату наказу на прийняття на роботу. Відтак, скаржник наполягає, що спірне рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії є правомірним, адже позивач не має необхідного страхового стажу – 32 роки.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Встановлені обставини справи свідчать про те, що 22.07.2025 позивач звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За результатами розгляду вищевказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області прийнято рішення №084850005095 від 30.07.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду наданих документів та індивідуальними відомостей: Вік позивача – 60 років 02 місяці. Страховий стаж становить – 26 років 05 місяців 26 днів. За результатами розгляду документів, доданих до заяви, до страхового стажу не зараховано періоди згідно дублікату трудової книжки НОМЕР_1 від 06.07.1981: період роботи в Естонській республіці з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988, оскільки стаж набутий на території Естонської РСР та оскільки відсутній формуляр зв`язку з Естонською Республікою щодо підтвердження страхового стажу набутого на території Естонії; період роботи з 04.10.1988 по 13.06.1990, оскільки відсутня посада та підпис відповідальної особи на записі про звільнення; період роботи в колгоспі з 14.06.1990 по 27.11.1990, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві. Окремо уточнююча довідка не надавалась; період роботи з 01.09.1993 по 31.12.1998, оскільки згідно долученої сканкопії сторінки трудової книжки не можливо ідентифікувати дату наказу на прийняття. Страховий стаж з 01.01.1998 зараховано згідно даних відомостей застрахованих осіб.
Позивач не погоджуючись з таким рішенням відповідача, звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Згідно ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу). 
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №084850005095 від 30.07.2025 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком через відсутність необхідного страхового стажу. Також, цим рішенням позивачу до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988, оскільки стаж набутий на території Естонської РСР та оскільки відсутній формуляр зв`язку з Естонською Республікою щодо підтвердження страхового стажу набутого на території Естонії; період роботи з 04.10.1988 по 13.06.1990, оскільки відсутня посада та підпис відповідальної особи на записі про звільнення; період роботи в колгоспі з 14.06.1990 по 27.11.1990, оскільки відсутня інформація про встановлений та вироблений мінімум трудової участі у громадському господарстві; період роботи з 01.09.1993 по 31.12.1998, оскільки згідно долученої сканкопії сторінки трудової книжки не можливо ідентифікувати дату наказу на прийняття.
Апеляційний суд з`ясував, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 містить відомості про трудову діяльність позивача:
- з 08.09.1986 по 27.04.1987 – робота в якості майстра в котельно-механічних майстернях в Прибалтійському монтажному управлінні (Запис №11-12);
- з 22.07.1987 по 15.08.1988 – робота в якості монтажника з монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 3-го розряду в Прибалтійському монтажному управлінні (Запис №13-14);
- з 04.10.1988 по 13.06.1990 – робота в якості майстра з ремонту обладнання (Запис №15-17);
- з 01.09.1993 по 31.12.1998 – робота на посаді керівника ДПЮ (Запис №23-24).
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Також, колегія суддів звертає увагу, що Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992р у статті 6 передбачено, що для встановлення права на пенсію, у тому числі пенсій на пільгових умовах та за вислугу років, громадянам-учасникам Угоди зараховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цієї Угоди.
При цьому, в Угоді йде мова про території колишнього СРСР взагалі, та не пов`язується визнання стажу, виключно набутого на територіях союзних радянських республік, правонаступниками яких є держави-учасники Угоди.
Оскільки Естонська РСР входила до складу СРСР у періодах роботи позивача з 08.09.1986 по 27.04.1987 та з 22.07.1987 по 15.08.1988, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що цей стаж позивача набутий на території колишнього СРСР, повинен бути зарахований до його страхового стажу.
Відповідно до пункту 2 статті 13 названої Угоди пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», не є підставою для відмови в обчисленні стажу роботи позивачки, адже такий стаж набутий до ухвалення відповідного рішення.
Підсумовуючи вищевикладене, враховуючи відомості трудової книжки позивача, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що періоди роботи позивача з 08.09.1986 по 27.04.1987, з 22.07.1987 по 15.08.1988, з 04.10.1988 по 13.06.1990, з 01.09.1993 по 31.12.1998 підлягають зарахування до страхового стажу позивача, а тому спірне рішення про відмову у призначенні пенсії позивачу від 30.07.2025 №084850005095 є протиправним та підлягає скасуванню.
Водночас, вірно встановивши, що позивач має право на призначення пенсії згідно ч.1 ст.26 Закону №1058, оскільки на момент звернення із заявою про призначення пенсії від 22.07.2025 року досягнув 60 років, мав загальний страховий стажу понад 32 роки, суд першої інстанції обґрунтовано вказав про наявність підстав зобов`язати пенсійний орган призначити позивачу пенсію за віком.
Суд апеляційної інстанції вважає помилковими доводи скаржника про втручання в дискреційні повноваження пенсійного органу шляхом зобов`язання його вчинити дії, оскільки такі повноваження пенсійним органом вже реалізовано самостійно шляхом прийняття оскаржуваного рішення, яке було предметом судового контролю у межах цієї справи, а суб`єктом звернення дотримано всі умови згідно закону для прийняття позитивного для нього рішення, що виключає право пенсійного органу діяти на власний розсуд.
Підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 319, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 17 жовтня 2025 року у справі № 280/7344/25 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати ухвалення, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, передбачені ст.ст.328, 329 КАС України.

Повний текст постанови складено 12.01.2026

Головуючий - суддя Я.В. Семененко 

суддя І.Ю. Добродняк 

суддя А.В. Суховаров