Справа № 353/301/25 
Провадження № 22-ц/4808/122/26 
Головуючий у 1 інстанції ЛУЩАК Н. І. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 січня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої (судді-доповідача) Пнівчук О. В.,
суддів:    Бойчука І. В., Томин О. О. 
з участю секретаря   Кузнєцова В. В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тлумацького районного суду від 06 жовтня 2025 року, у складі судді Лущак Н. І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, 
в с т а н о в и в:
У квітні 2025 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 . 
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була зареєстрована в с. Нижнів Тлумацького (Івано-Франківського) району.
За життя, її мати, 02.09.2015 року, склала заповіт, яким все належне їй майно, заповіла позивачці. 
Оскільки вона з моменту свого народження до дня смерті матері постійно проживала з матір`ю за адресою по АДРЕСА_1 , то вважала, що спадщину прийняла автоматично, хоча фактично була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , де проживала її тітка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Не дивлячись на різне місце реєстрації, вона та мати проживали разом, вели спільне господарство, вона доглядала за матір`ю, забезпечувала щоденне харчування, догляд, побутові потреби, а також медичну допомогу. 
Нотаріусом їй відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не підтверджено постійного проживання з матір`ю на день смерті останньої та пропущений 6-місячний строк для прийняття спадщини. Вищевказані обставини позбавляють її можливості оформити спадщину.
Зазначила, що в кінці березня 2025 року вона дізналася про те, що в провадженні Тлумацького районного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_3 (її матері), померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_1 , володіючи інформацією про наявність заповіту, фактичне місце проживання позивача та спадкодавця, не зазначила її як сторону по справі.
Оскільки щодо спадкового майна наявний спір, позивачка звернулася з позовом про встановлення факту її постійного проживання зі спадкодавцем ОСОБА_3 , на час відкриття спадщини.
Рішенням Тлумацького районного суду від 06 жовтня 2025 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Встановлено факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: по АДРЕСА_1 , на час відкриття спадщини.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.
Вважає рішення незаконним, необґрунтованим, ухваленим з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права.
Апелянт зазначила, що в порушення положень ст.ст. 53, 83, 175, 177 ЦПК України, суд прийняв до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , яка не визначилася із суб`єктним складом учасників процесу та не зазначила на чиїй стороні її, ОСОБА_1 , залучено як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Судом в порушення ст.ст. 177, 183 ЦПК України не було повернуто без розгляду заяву позивачки про виклик свідків, оскільки копії такої заяви учасниками процесу не надіслано.
Суд не перевірив належним чином повноваження адвоката Мізика С. І.
Суд розглянув справу у відсутності апелянтки, не повідомивши її належним чином про розгляд справи, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду.
Апелянт зазначає, що вона є єдиним спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину, яка відкрилася після смерті її баби ОСОБА_3 за правом представлення свого батька ОСОБА_5 , який трагічно загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 , тобто задовго до смерті його матері. Батько мав частку у колгоспному дворі, вкладав у будівництво житлового будинку, яку вона успадкувала, а відтак Тлумацька міська рада не може розпоряджатися успадкованим нею майном, визнавати позов, так як не є належним відповідачем у справі.
Натомість апелянт, яка прийняла спадщину до участі в справі в якості відповідача або співвідповідача залучена не була, а судом було проігноровано долучені нею письмові докази - витяги зі Спадкового реєстру про заведення за її заявою спадкової справи після смерті ОСОБА_3 , щодо відсутності заповіту та відкритої спадкової справи на момент її звернення до нотаріуса.
Апелянт вказує також, що позивачка ОСОБА_2 не була членом колгоспного двору, по АДРЕСА_1 та більше 41 року зареєстрована та проживає за адресою по АДРЕСА_2 .
Апелянтка була зареєстрована та проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 , в якому мав частку її батько, вона вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті батька та діда, оскільки на день їх смерті була зареєстрована та проживала у тому ж житловому будинку, в якому проживали вони.
Суд помилково взяв до уваги довідку Нижнівського старостинського округу у якому внесено неправдиві відомості щодо реєстрації місця проживання позивача, наявності заповіту та факту постійного проживання позивачки зі спадкодавцем.
Суд не дав належної правової оцінки показанням свідків, які були непослідовними та нелогічними, а їх пояснення суперечили матеріалам справи.
Окрім того, позивачка пропустила строк позовної давності, про застосування якого вона, як єдиний спадкоємець, просила суд.
Посилаючись на зазначені обставини, апелянт просила рішення суду скасувати та постановити нове рішення яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 та стягнути судові витрати з позивача.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Мізик С. І. подав відзив на апеляційну скаргу, Вважає апеляційну скаргу безпідставною, такою що суперечить фактичним обставинам справи та надуманою.
Зазначає, що чинними нормами ЦПК не передбачено обов`язок зазначати на чиїй стороні залучається третя сторона.
Повноваження адвоката на представництво інтересів позивачки судом належним чином перевірено.
Поштова кореспонденція надсилалась на адресу апелянтки, однак така поверталась за закінченням терміну зберігання. Апелянт, достовірно знаючи, що нею направлено ряд клопотань до суду, не здійснювала жодних дій для отримання поштових відправлень із суду.
Твердження апелянта про наявність у неї права на майно покійної ОСОБА_3 бездоказові та суперечать матеріалам справи.
Вважає також що суд дав належну правову оцінку поясненням свідків.
Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У судове засідання апеляційного суду апелянт ОСОБА_1 та представник відповідача Тлумацької міської ради не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що відповідно до положень ч. 2 с. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності. 
Позивачка ОСОБА_2 та її представник – адвокат Мізик С. І. у судовому засіданні заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.
Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що зібраними у справі доказами встановлено факт постійного проживання позивача ОСОБА_2 разом із матір`ю, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
З таким висновком колегія суддів не погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 , її батьки ОСОБА_6 та ОСОБА_3 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_3 .
Згідно копії заповіту від 02.09.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за 61, ОСОБА_3 на випадок смерті все належне їй майно, заповіла ОСОБА_2 . 
Згідно довідки Нижнівського старостинського округу № 15 Тлумацької міської ради № 249 від 24.03.2025 року ОСОБА_3 була постійною жителькою с. Нижнів Тлумацького району та на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою на день її смерті більше ніхто не був зареєстрований. В господарстві без реєстрації постійно проживала однією сім`єю дочка ОСОБА_2 (позивач) по день смерті матері і проживає по даний час. ОСОБА_2 з 1986 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . Заповіт від імені ОСОБА_3 посвідчувався Нижнівською сільською радою 02.09.2015 року, зареєстрований за № 61.
Відповідно до Витягу з реєстру територіальної громади № 2025/003939446 від 25.03.2025 року позивачка ОСОБА_2 з 03.04.1984 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2024 року (справа № 353/1216/24, провадження 2/353/543/24 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в порядку спадкування за законом. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_8 , її батьками є ОСОБА_5 та ОСОБА_7 . 
Згідно виписки з погосподарської книги № 8, виданої Нижнівським старостинським округом № 15 Тлумацької міської ради області № 1161 від 27.11.2024 року (а.с. 60), в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований до 05.08.1992 року і числився як колгоспний двір, станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_8 (баба позивача), ІНФОРМАЦІЯ_9 , син ОСОБА_6 (батько позивача), ІНФОРМАЦІЯ_10 , невістка ОСОБА_3 (мама позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 , онук ОСОБА_5 (брат позивача, батько ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_11 .
ІНФОРМАЦІЯ_12 ОСОБА_5 (батько ОСОБА_1 ) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 61).
Згідно записів погосподарських книг ОСОБА_1 на території Нижнівської сільської ради за адресою: АДРЕСА_1 , проживала до часу вибуття в м. Івано-Франківськ 15.03.1994 року.
Відповідно до листа-повідомлення Державної прикордонної служби України № 19/71615-25-Вих від 08.09.2025 року (а.с. 139, 140), наданого на виконання ухвали Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 05.09.2025 року, ОСОБА_2 в період з 08.11.2017 року по 01.06.2025 року неодноразово перетинала державний кордон України, що підтверджено також копією паспорта ОСОБА_8 № НОМЕР_1 , орган, що видав 2625 .
Згідно листа-повідомленням приватного нотаріуса Івано-Франківського районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 185/01-16 від 13.07.2020 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що вона пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, а також не підтвердила факт спільного проживання як спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до положень частини першої статті 15 ЦК України, частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частини перша та друга статті 5 ЦПК України).
Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_2 просила встановити факт постійного її проживання на час відкриття спадщини зі спадкодавцем – її матір`ю ОСОБА_3 .
Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Якщо проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Позивачка ОСОБА_2 пред`являючи позов про встановлення факту спільного проживання з спадкодавцем ОСОБА_3 зазначила відповідачем Тлумацьку міську раду, а ОСОБА_1 як третю особу без самостійних вимог.
Із змісту позовної заяви та зібраних матеріалів справи встановлено, що позивачка ОСОБА_2 пред`являючи позов до суду посилалася на те, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_3 , яка за життя, 02.09.2015 року склала заповіт, яким все належне їй майно, заповіла позивачці. Вона з моменту свого народження до дня смерті матері постійно проживала з матір`ю та вела з нею спільне господарство за адресою по АДРЕСА_1 , однак була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Нотаріусом їй відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та видачі свідоцтва на спадщину, у зв`язку з тим, що нею не підтверджено постійного проживання з матір`ю на день її смерті та пропущено 6-місячний строк для прийняття спадщини. 
Разом з тим, встановлено, що у провадженні Тлумацького районного суду перебуває цивільна справа № 353/1216/24 за позовом ОСОБА_1 до Тлумацької міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно ухвали суду від 30.12.2024 про відкриття провадження в справі, ОСОБА_1 свої вимоги обґрунтувала тим, що звернулася до державного нотаріуса Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвої Н.М. для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті баби ОСОБА_3 однак, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа про право власності на спадкове майно. 
Встановлено та не заперечується стороною позивачки, що спадковим майном являється житловий будинок з господарськими спорудами за адресою по АДРЕСА_1 .
Згідно виписки з погосподарської книги № 8, виданої Нижнівським старостинським округом № 15 Тлумацької міської ради Івано-Франківського району № 1161 від 27.11.2024 року, в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який побудований до 05.08.1992 року і числився як колгоспний двір, станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова двору ОСОБА_8 (баба позивача), ІНФОРМАЦІЯ_9 , син ОСОБА_6 (батько позивача), ІНФОРМАЦІЯ_10 , невістка ОСОБА_3 (мама позивача), ІНФОРМАЦІЯ_1 , онук ОСОБА_5 (брат позивача, батько ОСОБА_1 ), ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 60).
Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності», судам роз`яснюється, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).
До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: 
а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба), розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Таким чином житловий будинок з господарськими будівлями за адресою по АДРЕСА_1 належав ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у рівних частках.
ОСОБА_5 (брат позивача та батько ОСОБА_1 ) ІНФОРМАЦІЯ_12 помер.
ОСОБА_1 як спадкоємець першої черги прийняла спадщину після смерті батька, оскільки проживала разом з ним у будинку по АДРЕСА_1 .
В матеріалах справи відсутні докази про наявність правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.
Встановлено, що за заявою ОСОБА_1 . Тлумацькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу та внесено відомості до Спадкового реєстру (а.с. 68). 
Позивачка ОСОБА_2 пред`явила позов про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вимоги про визнання за нею права власності на спадкове майно, не зважаючи на відсутність правовстановлюючих документів на таке, не заявляла.
У постанові Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 175/891/19 (провадження № 61-7081св20) зроблено висновок, що «належним відповідачем за вимогою про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем мають бути спадкоємці, які прийняли спадщину, а при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття - територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».
ОСОБА_2 як у позовній заяві так і в судовому засіданні підтвердила наявність спору щодо спадкового майна – житлового будинку з господарськими будівлями за адресою по АДРЕСА_1 , і такий спір існує між нею та третьою особою ОСОБА_1 .
Встановлено, що як позивачка ОСОБА_2 так і третя особа ОСОБА_1 у судовому порядку ставлять питання про їх право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_1 окрім того посилається на те, що вона успадкувала частку у праві власності на спірне будинковолодінння її батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_12 , яка належала йому як члену колгоспного двору.
Разом з тим, пред`являючи позов, позивачка зазначила відповідачем Тлумацьку міську раду та не ставила питання про притягнення ОСОБА_1 як співвідповідача у цій справі.
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) зроблено висновок, що «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження».
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.
Виходячи з наведеного, якщо позивач не заявляє клопотання про залучення інших співвідповідачів у справах, в яких наявна обов`язкова співучасть, тобто коли неможливо вирішити питання про обов`язки відповідача, одночасно не вирішивши питання про обов`язки особи, не залученої до участі у справі в якості співвідповідача, суд відмовляє у задоволенні позову (постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 200/8461/15-ц (провадження № 61-7479св18), від 26 січня 2022 року у справі № 457/726/17 (провадження № 61-43201св18), від 11 липня 2023 року у справі № 129/1337/20 (провадження № 61-11616св22) та інші).
З урахуванням вказаного визначення позивачем у позові складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спору у спірних правовідносинах та має на меті ефективний захист порушених прав (свобод, інтересів) особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом.
Колегія суддів виходить з того, що позивачка розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, суду не заявляла клопотань про залучення до участі у справі співвідповідача ОСОБА_1 , яка була залучена до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, тоді як процесуальний статус відповідача та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відрізняється за обсягом прав та обов`язків.
Висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість або необґрунтованість позовних вимог мають бути зроблені за належного суб`єктного складу її учасників.
Незалучення до участі у справі особи, як співвідповідача, за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.
Отже, у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав неналежного суб`єктного складу учасників справи.
При цьому, позивачка не позбавлена права звернутись до суду з новою позовною заявою для захисту своїх прав до належних відповідачів.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Тлумацького районного суду від 06 жовтня 2025 року скасувати та постановити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_1 , про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 січня 2026 року.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        І. В. Бойчук
О. О. Томин