Єдиний унікальний номер: 357/13479/24 
Провадження № 2/379/84/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року     м. Тараща
Таращанський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Зінкіна В.І.,
з участю секретаря судового засідання Корженко О.В.,
представника відповідача - адвоката Іллінського О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 1, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ЗЛАГОДА» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,
 
УСТАНОВИВ:

Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просить суд стягнути з відповідача на користь позивача 300 000,00 грн заборгованості за договором позики та судовий збір у розмірі 2 400,00 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
Представник позивача в обґрунтування позовної заяви зазначає, що 08.11.2022 між позивачем та відповідачем укладено договір у формі розписки, відповідно до якої позивач передав у власність відповідачу грошові кошти у розмірі 300 000,00 грн, а відповідач зобов`язався повернути позивачу таку ж суму грошових коштів до 09.01.2023 включно. Також, у розписці відповідач зазначив, що відповідальність передбачену чинним законодавством у разі порушення умов позики він усвідомлює, а також у даній розписці відповідач підтвердив, що розписка ним складена власноручно. Однак, станом на момент звернення із даним позовом, відповідач кошти позивачу не повернув, чим порушив умови договору.

У поданому відзиві на позовну заяву (а.с.143-153 т.1) представник відповідача - адвокат Іллінський О.В. зазначає, що сторона відповідача зазначені позовні вимоги не визнає у зв`язку з тим, що відповідач грошові кошти у ОСОБА_2 не позичав, розписку написав на його вимогу. Так, до 08.11.2022 ОСОБА_1 працював водієм у ТОВ «Глобал Спірітс Груп», центральний офіс якого розміщений у місті Києві, на протязі трьох років без відповідного оформлення трудових відносин. Восени 2022 року товариство відкрило своє представництво у м. Біла Церква. Позивач ОСОБА_2 на той час працював у службі внутрішньої безпеки товариства, займався вирішенням різних поточних спірних питань. З метою забезпечення відповідальності водіїв, які займалися перевезеннями цінних вантажів, він почав впроваджувати написання такими водіями безгрошових розписок на випадок втрати чи пошкодження ними товару. Відповідачеві у категоричній формі також було запропоновано написати безгрошову розписку, згідно якої він нібито позичив у ОСОБА_2 значну суму грошових коштів. У разі відмови від надання такої розписки він був би відсторонений від подальшої роботи. До того ж ОСОБА_2 наголошував, що ця розписка має виключно формальний характер і цього вимагає від нього керівництво. Оскільки на утриманні у ОСОБА_1 перебувало п`ятеро дітей, яких потрібно було забезпечувати матеріально, він не бажав втрачати цю роботу, а тому вимушено погодився на такі умови. Під диктування ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вимушено написав розписку, грошові кошти від ОСОБА_2 за цією розпискою не отримував.

Представником позивача подано відповідь на відзив (а.с.173-178 т.1) згідно якої, представник позивача звертає увагу суду, що у відзиві відповідач вказує, що погодився написати розписку задля того, щоб працювати у ТОВ «Глобал Спірітс Груп», в якій останній працював до 08.11.2022. Однак, спірна розписка складена відповідачем 08.11.2022, тобто на момент, коли трудові відносини з ТОВ «Глобал Спірітс Груп» у відповідача закінчилися. Таким чином, відповідач сам спростовує, що розписку він писав для роботи у вказаному товаристві, яке не є стороною даного договору позики. Відповідач, вказуючи, що ОСОБА_2 є працівником ТОВ «Глобал Спірітс Груп» не надає на підтвердження даної обставини жодного доказу, а також не надає жодного доказу, що позивач має право вчиняти від імені товариства відповідні правочини. На думку позивача, відповідач не надав жодних доказів того, що розписку він писав під диктування позивача, без отримання коштів для роботи в ТОВ «Глобал Спірітс Груп». Позивач вважає, що складена власноруч відповідачем розписка підтверджує як факт укладення договору позики та зміст умов цього договору, так і факт отримання ним від позивача грошової суми та обов`язок її повернути. 

Процесуальній дії у справі
Представник позивача через підсистему «Електронний суд» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з даною позовною заявою.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2024 постановлено направити матеріали справи за підсудністю до Таращанського районного суду Київської області .
19.11.2024 матеріали справи надійшли до суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.11.2024, головуючим суддею у вказаній судовій справи визначено суддю Зінкіна В.І.
20.11.2024 судом, з відділу реєстрації місця проживання управління «ЦНАП» виконкому Таращанської міської ради, на виконання вимог ч. 6 ст. 187 ЦПК України, отримано інформацію щодо зареєстрованого місця проживання (перебування) відповідача.
Ухвалою суду від 20.11.2024 позовну заяву залишено без руху з наданням позивачу десятиденного строку з дня вручення ухвали суду на усунення вказаних у ній недоліків.
02.12.2024 (сформовано в підсистемі «Електронний суд» 29.11.2024) представником позивача подано заяву про усунення недоліків з додатками.
Ухвалою суду від 02.12.2024 позовну заву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 06.01.2025.
Ухвалою суду від 30.12.2024 задоволено клопотання представника позивача про участь у підготовчому судовому засіданні у справі 06.01.2025 та всіх наступних судових засіданнях у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
Ухвалою суду від 06.01.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні на 04.02.2025.
23.01.2025 представником позивача подано клопотання про приєднання до матеріалів справи оригіналу розписки ОСОБА_1 .
Протокольною ухвалою суду від 04.02.2025, у зв`язку з неявкою позивача та відповідача, відсутності даних про вручення відповідачу повістки, та для повторного виклику відповідача, відкладено розгляд справи до 26.02.2025.
Ухвалою суду від 26.02.2025 визнано обов`язковою явку позивача ОСОБА_2 у судове засідання, у судовому розгляді справи оголошено перерву до 25.03.2025.
Протокольною ухвалою суду від 25.03.2025 задоволено клопотання відповідача, у судовому засідання оголошено перерву до 09.04.2025, для отримання правової допомоги.
Протокольною ухвалою суду від 09.04.2025 судове засідання відкладено до 13.05.2025, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи та за клопотанням представника відповідача.
Протокольною ухвалою суду від 13.05.2025 поновлено строки на подання відзиву на позовну заяву, прийнято відзив та задоволено клопотання представника позивача про оголошення перерви в судовому засіданні до 04.06.2025.
Протокольною ухвалою суду від 04.06.2025 задоволено клопотання представника відповідач про виклик свідків, в судовому засіданні до 04.08.2025 оголошено перерву для виклику свідків, а також виклику позивача ОСОБА_2 , явка якого визнана обов`язковою.
Відповідно до наказу голови суду від 23.05.2025 № 12-В, головуючий суддя Зінкін В.І. з 09.06.2025 по 11.07.2025 перебував у щорічній відпустці.
Протокольною ухвалою суду від 04.08.2025 у судовому засідання оголошено перерву до 28.08.2025 для повторного виклику свідків, а також позивача ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 28.08.2025 задоволено заяву представника позивача про заміну позивача у справі, залучено правонаступника позивача - ТОВ «Українська злагода», задоволено клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_2 , у судовому засіданні оголошено перерву до 24.09.2025.
Ухвалою суду від 24.09.2025 задоволено клопотання представника про привід свідка та стягнення штрафу, постановлено застосувати привід свідка ОСОБА_2 у судове засідання, у розгляд справи оголошено перерву до 20.10.2025, а також накладено на свідка ОСОБА_2 штраф за невиконання його процесуальних обов`язків у сумі 3 028,00 грн.
Ухвалою суду від 17.10.2025 задоволено клопотання представника позивача - адвоката Голуб Н.О. про її участь у судовому засіданні 20.10.2025 та всіх можливих наступних судових засіданнях, в режимі відео конференції поза межами приміщення суду.
Протокольною ухвалою суду від 20.10.2025 прийнято відмову представника відповідача та відповідача від виклику та допиту в якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , у судовому засіданні оголошено перерву до 11.11.2025 для допиту свідка ОСОБА_2 .
Ухвалою суду від 24.10.2025 задоволено клопотання представника свідка - адвоката Голуб Н.О. про участь ОСОБА_2 у судовому засіданні в режимі відеконференції з приміщення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області.
Ухвалою суду від 11.11.2025, складеною у вигляді окремого процесуального документа після закінчення судового засідання, постановлено скасувати ухвалу суду від 24.09.2025 частині застосування до свідка ОСОБА_2 заходу процесуального примусу у виді штрафу за невиконання його процесуальних обов`язків у сумі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 3 028,00 грн.
Протокольною ухвалою суду від 11.11.2025 задоволено клопотання представника відповідача, в судовому засіданні оголошено перерву до 24.12.2025 для надання представнику відповідача часу для узгодження позиції з довірителем щодо показів свідка ОСОБА_2 
22.12.2025 представником позивача через підсистему «Електронний суд» подано клопотання про стягнення судових витрат.
Протокольною ухвалою суду від 24.12.2025 задоволено клопотання представника відповідача, до матеріалів справи долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, постановлено долучити до матеріалів справи клопотання представника позивача про стягнення судових витрат з додатками.

Представник позивача Голуб Н.О. у судових засіданнях позов підтримала, прохала його задовольнити у повному обсязі. 22.12.2025 через підсистему «Електронний суд» подала клопотання про розгляд даної справи за її відсутності у зв`язку із зайнятістю у інших судових процесах. Крім того, зазначила, що позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить їх задовольнити. Позивач надав усі пояснення у справі та наявні у нього докази, в тому числі оригінал боргової розписки відповідача. Будь-які клопотання відсутні, доповнень немає. 24.12.2025 у судове засідання представник позивача не з`явилась.

Відповідач   ОСОБА_1  у судовому засіданні позов не визнав повністю. Він працював на підприємстві «Глобалспіріт» водієм-експедитором. Приблизно з 2020 року його перевели у філіал у Білу Церкву. ОСОБА_7 працював у службі безпеки підприємства. Він викликав водіїв та експедиторів. Сказав, що потрібно написати розписки, інакше звільнять. ОСОБА_2 повідомив, що розписки ніде не будуть фіксуватися. Це була підстраховка, щоб не втік з товаром. Працювали за договором. Він написав таку розписку, однак гроші від ОСОБА_7 не отримував. Він розумів який документ пише, однак, у нього не було іншого виходу. З 2023 року він ( ОСОБА_8 ) на тому підприємстві вже не працює. Він працював на найнятому автомобілі, автомобілі були у Києві. Всі писали такі розписки. З ОСОБА_2 у нього потім був конфлікт, вони вважають що він ( ОСОБА_8 ) заборгував кошти по якимось іншим питанням. Оригінал розписки при звільненні не повернули. Він до правоохоронних органів з цього питання не звертався, забув вже про розписку.

Представник відповідача - адвокат Іллінський О.В. у судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі. Зазначив, що відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей. Отже договір позики від 08.11.2022 є неукладеним. ОСОБА_8 пояснив у засіданні, що вимушений був написати розписку, однак, кошти йому передані не були. Свідок ОСОБА_9 є також відповідачем в аналогічній справі у Канівському суді. Інші свідки опасаються з`являтися у суд і давати покази, оскільки у ОСОБА_7 є подібні розписки. Відповідно до ч. 1 ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не є родичами або близькими особами, тому не зрозуміло, чого ОСОБА_7 може позичити таку велику суму. ОСОБА_7 у суді дав пояснення, що отримав кошти від продажу квартири, однак, у витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно не зареєстровано фактів продажу квартири. Отже покази ОСОБА_7 , що він продавав квартиру, є неправдивими. Сума витрат на правову допомогу, яку прохає стягнути представник позивача, є завищеною.

Свідок ОСОБА_10  у судовому засіданні пояснив, що він був ФОП, працював на «Українську злагоду». Влаштувався у 2013 році, надавав інформаційні послуги по продажу алкогольних напоїв. Він писав приблизно чотири рази розписки, і в «Українській злагоді» і в «Українській торгово-дистрибуційній компанії». Розписки були наступного змісту: «Я, ОСОБА_10 позичив у такого-то таку-то суму». Ініціатива написання розписок була з боку компанії, щоб застерегти. По договору він матеріально не відповідав. В розписках був однаковий зміст. Останню розписку він написав на 410 тисяч гривень у 2025 році. Кошти їм по розпискам не передавали. Така була умова щоб залишитися на роботі, якщо не напишеш розписку, то завершуємо співпрацю. Один працівник відмовився писати, і на цьому з ним припинили співпрацю. Коли останній раз писав розписку, загалом четверо людей писало розписки. Новий директор ОСОБА_11 запропонував приїхати. Приїхали: ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , він ( ОСОБА_10 ), та ще хтось четвертий, за адресою: АДРЕСА_1 . Їм дали приклад і вони з цього прикладу писали. Гроші вони не брали. Хто такий ОСОБА_14 - він не знає. Також на ОСОБА_15 писали. ОСОБА_2 працював у службі безпеки. На нього розписку не писав, однак, ОСОБА_7 був внесений як свідок у його останню розписку. ОСОБА_8 працював у логістиці - перевозив товар, а він ( ОСОБА_10 ) - у торгівлі. Зі слів спільних колег відомо, що ОСОБА_8 теж писав боргову розписку. Він ( ОСОБА_10 ) також є відповідачем у справі про стягнення боргу 150 тисяч гривень, яка знаходиться на розгляді у суді. Позивачем у справі був ОСОБА_16 , потім борг комусь був проданий. І на ОСОБА_12 також подали позов. В його присутності ці розписки не знищували. Знає, що ОСОБА_8 звільнився. Йому нічого невідомо, чи була недостача у ОСОБА_8 . Він не був присутній при написанні розписки ОСОБА_8 . До правоохоронних органів він не звертався.

Свідок ОСОБА_2  у судовому засіданні пояснив, що на початку листопада 2022 року він працював на посаді начальника служби охорони у дистрибутивній компанії «Українська злагода». До нього з проханням позичити гроші підійшов ОСОБА_17 . З ним були робочі відносини. ОСОБА_8 працював на даному підприємстві, займався транспортування товарно-матеріальних цінностей. ОСОБА_8 прохав 300 тисяч гривень. Він відповів ОСОБА_8 , що може позичити, якщо той скаже навіщо. ОСОБА_8 сказав, що хтось з родичів захворів. Він сказав ОСОБА_8 , що може позичити тільки під розписку. ОСОБА_8 декілька днів подумав, після чого погодився оформити документально. 08.11.2022 в приміщенні офісу компанії за адресою: м. Біла Церква, вул. Київська 31 ОСОБА_8 написав розписку, що позичив кошти. Відразу після написання розписки він передав ОСОБА_8 300 тисяч гривень. ОСОБА_8 обіцяв повернути кошти 09.01.2023. Однак, ОСОБА_8 не повернув кошти навіть через рік після вказаної дати, тому він звернувся до адвоката, щоб стягнути у судовому порядку. В його ( ОСОБА_2 ) посадові обов`язки входило: контроль кредиторської заборгованості клієнтів, збереження матеріальних цінностей на складі, і сплата коштів за товар. Йому не відомо, чи був ОСОБА_8 матеріально відповідальною особою. В момент написання розписки ОСОБА_8 зазначив її дату укладення. Не чув про існування на підприємстві безгрошових договорів позики для підстраховки у разі втрати матеріальних цінностей. В яких купюрах передавались кошти не пам`ятає, оскільки не тільки ОСОБА_8 позичав кошти. Це були його особисті кошти, його збереження. В 2021- 2023 роках він також позичав кошти в м. Умань, там теж особа не хотіла повертати. Два рази він позичав кошти. Кошти в нього були від продажу квартири, а у ОСОБА_1 захворіли близькі родичі. З людських мотивів позичив кошти.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
08 листопада 2022 року відповідач ОСОБА_1 написав власноручно та підписав документ під назвою «Розписка», в якій зазначив наступне: «АДРЕСА_4.11.2022р. Я, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживаю АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Таращанським РВ ГУ МВС України в Київській обл. 30.01.2008 р., запозичив у ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт НОМЕР_2 , вид. Білоцерківським МВ № 1 Білоцерківського МУ ГУМВС України в Київській обл.. 12.01.1999 р., суму коштів 300.000 (триста тисяч гривень). Запозичену вище вказану суму зобов`язуюсь повернути до 09.01.2023 р. Відповідальність передбачену чинним законодавством України у разі порушення умов позики усвідомлюю. Розписка написана власноруч.» (а.с.82 т.1).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини
Права і обов`язки громадянина визначаються виключно законами України (пункт 1 частини 1 статті 92 Конституції України).
За ч.1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
При цьому, в силу положень частини другої статті 509, пункту першого частини другої статті 11 та частини першої статті 629 ЦК України зобов`язання можуть виникати з договорів, які стають обов`язковими для виконання сторонами, що їх уклали.
Зокрема, з огляду на статтю 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
А відповідно до ч.1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. І згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
При цьому суд враховує правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, зроблений нею у постанові від 16.01.2019 у справі № 464/3790/16-ц про те, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Також суд враховує правовий висновок Верховного Суду, зроблений ним у постанові від 31.01.2024 у справі № 448/852/21 про те, що:
- у разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання саме боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови;
- договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей, у разі відсутності цієї істотної умови договір вважається неукладеним. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору, без передачі грошей, не породжує у майбутнього позичальника обов`язку повернути обумовлену угодою суму грошей;
- таким чином, факт отримання позичальником грошових коштів, момент їх отримання (як певний проміжок часу) є обов`язковою та істотною умовою договору позики, яку повинен встановити суд у справах цієї категорії;
- Верховний Суд України та Верховний Суд неодноразово зазначали, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Також, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним» сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». … Суд повинен вирішити, чи є вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".

Разом з тим, зважаючи на дійсний текст написаної та підписаної відповідачем ОСОБА_1 розписки суд констатує, що цей текст не підтверджує конкретного моменту (конкретної дати) отримання ним грошей у сумі 300 000,00 грн, а також не підтверджує, що такі гроші (хоча немає доказів того, що вони були передані ОСОБА_1 у конкретну дату) були надані ОСОБА_1 саме у власність, і саме у борг. 
На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач, правонаступником якого є ТОВ «Українська Злагода», не довів факту укладення договору позики, факту виникнення між ним та відповідачем саме боргових відносин, а також факту передачі йому у власність грошових коштів із обов`язком їх повернення, у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Розподіл судових витрат
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Частиною 1 статті 131 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У відповідності до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи (п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
В силу ч. 1 та ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки суд прийшов до висновку про відмову в позові, судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.
На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 2, 5, 12, 19, 76, 77, 80, 81, 82, 131, 133, 141, 263-265, 268, 273, 274-279, 280-282, 354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ЗЛАГОДА» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування сторін:
позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАЇНСЬКА ЗЛАГОДА», ЄДРПОУ 45522165, місцезнаходження: вул. Компресорна, 3, с. Білогородка, Бучанський район, Київська область;
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення складено 08.01.2026.

Головуючий:	В.  І.  Зінкін