П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/270/26	

Головуючий в 1 інстанції: Лебедєва Г.В.
дата складання повного тексту
ухвали суду 12.01.2026 року;
м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючої судді Казанчук Г.П.
Суддів: Єщенка О.В., Градовського Ю.М.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,-

УСТАНОВИВ:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , в якій позивач просить суд:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , які полягають у внесенні до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 ;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивача.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - передано на розгляд до Заводського районного суду міста Одеси.
Не погодившись зі зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року по справі №420/270/26 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 про передачу справи на розгляд Заводського районного суду міста Одеси; направити справу до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Апелянт вказує на відсутність наявних доказів адміністративної справи щодо притягнення його до адміністративної відповідальності, тобто його не було притягнуто до адміністративної відповідальності.
Також апелянт зазначає, що звернення позовних вимог до ІНФОРМАЦІЯ_4 не є дією у межах конкретної адміністративної справи за КУпАП, а є самостійним управлінським розпорядженням, яке запускає механізм реалізації державних управлінських повноважень примусового характеру. Ця дія має всі ознаки індивідуального адміністративного акта: вона приймається суб`єктом владних повноважень, спрямована на конкретну особу, створює юридичні наслідки і має зовнішній прояв.
За таких обставин, на думку апелянта, немає підстав вважати, що справа належить до юрисдикції місцевого загального суду, а її слід розглядати в окружному адміністративному суді як спір між громадянином і суб`єктом владних повноважень щодо законності їхніх рішень, дій чи бездіяльності. Саме окружний адміністративний суд має повноваження здійснювати повну перевірку правомірності реалізації владних управлінських функцій органів державної влади, у тому числі щодо внесення даних до державних реєстрів, направлення запитів до правоохоронних органів та прийняття індивідуальних адміністративних актів. Такий підхід відповідає принципам верховенства права, ефективного судового контролю за діяльністю органів публічної адміністрації та гарантує особі реальну можливість захисту своїх прав від неправомірного втручання держави.
Отже, апелянт вважає зазначену ухвалу незаконною, необґрунтованою, такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому, на думку апелянта, є всі підстави для її скасування.
Відповідно до вимог ст.312 КАС України суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
За правилами частини першої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.
Направляючи адміністративну справу за підсудністю до місцевого загального адміністративного суду, Одеський окружний адміністративний суд виходив з того, що дії відповідача щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 , є заходами забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення і не пов`язані із здійсненням публічно-владних управлінських функцій, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
На думку суду першої інстанції, заявлені позивачем у даній справі позовні вимоги і підстави, викладені на їх обґрунтування свідчать про те, що предметом позову у цій справі є дії суб`єкта владних повноважень, пов`язані з виявленням ним обставин порушення позивачем правил військового обліку, що може свідчити про наявність складу адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та направлені на забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення.
При цьому, з огляду на висновок про те, що предметом спору у даній справі є дії відповідача, пов`язані із притягненням позивача до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції дійшов висновку, що розгляд даної справи віднесений до компетенції саме місцевого загального суду як адміністративного суду, а не окружного адміністративного суду.
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Рішення, прийняті суб`єктами владних повноважень, дії, вчинені ними під час здійснення управлінських функцій, а також невиконання повноважень, встановлених законодавством (бездіяльність), можуть бути оскаржені до суду. Для реалізації кожним конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень (частина перша статті 2 КАС України).
За змістом пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Пунктом 7 частини 1 статті 4 КАС України визначено, що суб`єктом владних повноважень є орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, орган військового управління, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно до вимог ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції належать публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої він може впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Згідно з вимогами п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 року №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Таким чином, з огляду на положення п.7 ч.1 ст.4 КАС України ІНФОРМАЦІЯ_3 , як орган військового управління, є суб`єктом владних повноважень.
В даному випадку позивачем оскаржуються дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі Реєстр) даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 .
Похідними від цієї основної вимоги є вимоги про зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_2  привести у відповідність дані у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 шляхом виключення з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку позивача.
Зі змісту позовних вимог слідує, що протиправні, як на думку позивача, дії ІНФОРМАЦІЯ_2 призвели до порушення прав та інтересів позивача та створили для нього негативні наслідки.
Таким чином зі змісту позовних вимог та суб`єктного складу учасників справи вбачається, що в даному випадку позивачем оскаржуються дії ІНФОРМАЦІЯ_2 , саме як суб`єкта владних повноважень.
Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.
Статтею 27 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що у разі невиконання під час мобілізації громадянином обов`язків, передбачених частинами першою, третьою статті 22 цього Закону, та вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки звертається до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Аналогічні положення містить пункт 15 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, згідно з яким керівники районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження відповідного керівника обласного (Київського та Севастопольського міського) з визначеними строками та обсягами призову резервістів та військовозобов`язаних звертаються до територіального органу (підрозділу) поліції для адміністративного затримання та доставлення до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (надалі КУпАП).
Також пунктом 16 зазначеного Порядку №560 передбачено, що керівники територіальних органів (підрозділів) поліції з набранням чинності Указом Президента України про оголошення (продовження) мобілізації та/або з отриманням розпорядження про проведення заходів мобілізації відповідного голови (начальника) обласної, Київської та Севастопольської міської, районної держадміністрації (військової адміністрації) організовують за зверненням територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ або розвідувальних органів України, адміністративне затримання та доставлення органами (підрозділами) поліції до зазначених центрів та органів резервістів та військовозобов`язаних, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. Адміністративне затримання таких осіб здійснюється незалежно від їх місця перебування на військовому обліку. У такому разі особа доставляється до найближчого територіального центру комплектування та соціальної підтримки або органів СБУ, або відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Крім того забезпечують внесення до реєстрів та баз (банків) даних, що входять до єдиної інформаційної системи МВС, інформацію про осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення, провадження у справах за якими здійснюється територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки; повідомляють районному (міському) територіальному центру комплектування та соціальної підтримки про неможливість здійснити адміністративне затримання та доставлення протягом 30 календарних днів до такого центру осіб, які вчинили адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Таким чином, ІНФОРМАЦІЯ_4 наділений правом на звернення до органів та підрозділів, що входять до системи поліції, щодо здійснення адміністративного затримання та доставлення такого громадянина до територіального центру комплектування та соціальної підтримки в силу Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», який встановлює, зокрема, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
З огляду на це, на підставі закону, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки наділені певними повноваженнями, необхідними для виконання завдань та функцій держави, що покладені на нього.
Крім того згідно положень Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, є органами ведення Реєстру (ч.8 ст.5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).
Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів це інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються оскарження дій ІНФОРМАЦІЯ_2 , як суб`єкта владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, та направлені на захист порушеного саме в публічно-правових відносинах права позивача, тому розгляд таких вимог повинен здійснюватися окружним адміністративним судом.
Щодо висновку суду першої інстанції про те, що дії ІНФОРМАЦІЯ_2 пов`язані з безпосереднім виявленням відповідачем ознак порушення позивачем правил військового обліку (порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію), тобто ознак вчинення адміністративного правопорушення, є заходами забезпечення провадження у справах про адміністративне правопорушення, а тому предметом позову у цій справі є саме дії суб`єкта владних повноважень, направлені на забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.
Перелік заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення наведений у ст.260 КУпАП.
Так, згідно з вимогами ст.260 КУпАП, у випадках, прямо передбачених законами України, з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення допускаються адміністративне затримання особи, особистий огляд, огляд речей і вилучення речей та документів, у тому числі посвідчення водія, тимчасове затримання транспортного засобу, відсторонення осіб від керування транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та огляд на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, а також щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Таким чином адміністративне затримання особи є заходом забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, який вживається з метою припинення адміністративних правопорушень, коли вичерпано інші заходи впливу, встановлення особи, складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі неможливості складення його на місці вчинення правопорушення, якщо складення протоколу є обов`язковим, а також з метою забезпечення своєчасного і правильного розгляду справ та виконання постанов по справах про адміністративні правопорушення.
Статтею 267 КУпАП передбачено право оскарження, в тому числі до суду, заходів забезпечення провадження у справах про адміністративні правопорушення, до яких відноситься і затримання особи.
Вказане свідчить про те, що дії по вжиттю заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення можуть бути оскаржені і такі дії суб`єктів владних повноважень стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а тому підлягають розгляду місцевими загальними судами як адміністративними в порядку ст. 286 КАС України.
Однак в даному випадку позивачем не оскаржуються дії суб`єктів владних повноважень по вжиттю заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст.260 КУпАП. Більш того, за змістом позову взагалі відсутня інформація про притягнення ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного порушення.
Також слід зазначити, що відповідно до положень статті 235 КУпАП, справи про адміністративні правопорушення, зокрема: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), розглядаються територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки.
Статтею 254 КУпАП передбачено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Протокол не складається у випадках, передбачених статтею 258 цього Кодексу.
Згідно з вимогами ст.255 КУпАП у справах про адміністративні правопорушення, розгляд яких віднесено до відання органів, зазначених у статтях 222-244-21, 244-24 цього Кодексу, протоколи про правопорушення мають право складати уповноважені на те посадові особи цих органів.
При цьому, згідно ст.258 КУпАП визначені випадки, коли протокол про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210, 210-1 цього Кодексу, не складається.
Так, відповідно до частин 6 та 7 статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, підтвердних документів про отримання особою виклику.
Протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено, зокрема, до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.
Таким чином, присутність особи (зокрема військовозобов`язаного) при складанні уповноваженою посадовою особою ТЦК та СП протоколу у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, не завжди є обов`язковою та не завжди можливість складення протоколу відносно особи потребує вжиття заходів забезпечення провадження в справах про адміністративні правопорушення, передбачених ст. 260 КУпАП.
Кодексом України про адміністративні правопорушення передбачені умови, за яких територіальні центри комплектування та соціальної підтримки мають право не складати протокол у справі про адміністративне правопорушення, а одразу виносити постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Такою умовою є, зокрема, направлення територіальним центром комплектування та соціальної підтримки виклику особі, наявність у ТЦК та СП підтвердних документів про отримання особою виклику та неявка такої особи до ТЦК та СП без поважних причин.
За такого, затримання та доставлення особи, яка порушує військовий облік чи інші вимоги законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, до ТЦК та СП не є обов`язковим для складання протоколу у справі про адміністративне правопорушення та відсутність такої особи не перешкоджає можливості притягнення її уповноваженими особами ТЦК та СП до адміністративної відповідальності, шляхом винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що дії ІНФОРМАЦІЯ_2 щодо внесення до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів даних про порушення правил військового обліку ОСОБА_1 не можуть вважатись заходами забезпечення провадження у справі про адміністративне правопорушення та, відповідно, діями суб`єкта владних повноважень, які стосуються притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
За таких обставин підстави для висновку про те, що дана справа підсудна місцевому загальному суду як адміністративному в порядку ст.286 КАС України відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність направлення даної справи за підсудністю до Заводського районного суду м. Одеси.
Згідно з вимогами ст.320 КАС України, підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Частиною 3 ст.312 КАС України визначено, що у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
За наслідком апеляційного перегляду справи колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає встановленим у статті 242 КАС України критеріям законності та обґрунтованості, оскільки постановлена судом першої інстанції з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому, на підставі ст.320 КАС України, ухвала Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 312, 316, 320, 321, 325, 327, 329 КАС України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 12 січня 2026 року скасувати.
Направити справу №420/270/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії до Одеського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуюча-суддя Г.П.Казанчук

Судді О.В.Єщенко

Ю.М.Градовський