ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/46811/24                                Головуючий у 1 інстанції - Колеснікова І.С.
                                                                                        Суддя-доповідач - Василенко Я.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 листопада 2025 року                                                                      м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                    Василенка Я.М.,
суддів                              Мельничука В.П., Кузьменка В.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Черкаської митниці на рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 у справі за адміністративним позовом приватного підприємства «Будпостач» до Черкаської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості товарів, -
                                                  В С Т А Н О В И В:
ПП «Будпостач» звернулося до суду першої інстанції з позовом, в якому просило: 
- визнати протиправними та скасувати рішення Черкаської митниці від 07.06.2024 №UA902080/2024/000107/1 про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 позов задоволено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням Черкаська митниця звернулася до Шостого апеляційного адміністративного суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення, як таке, що прийняте із порушенням норм матеріального і процесуального права, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що зазначена апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 15.06.2020 між позивачем та компанією Тrіnа Solar (Schweiz) АG) було укладено контракт №1245 відповідно до якого продавець виробляє та продає, а покупець оплачує і отримує товари сонячні модулі в кількості, за ціною і на суму, згідно з проформою-інвойсом чи інвойсом, що є невід`ємною частиною контракту.
29.03.2011, для організації перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «Формат» (експедитор) договір транспортного експедирування №2903.
29.11.2022 для перевезення товарів до України позивач уклав з ТОВ «Транс-Логістик» договір №29/11 на перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні.
04.03.2024 продавець надав позивачу прайс-лист щодо ціни товарів та проформу інвойс №TSW-А11043-2311-ТSD-17958-05 на суму 439 668,00 доларів США.
21.03.2024 продавець виписав комерційний інвойс №TWS-А11043-2311-17958-1-2 для оплати товарі за ціною 97 704,00 доларів США. Того ж дня, продавець надав лист, в якому зазначив, що сонячні модулі продані компанією Trina Solar (Schweiz) АG по контракту №1245 від 15.06.2020, проформі інвойс №TWS-А11043-2311-TSD-17958-05 від 04.03.2024 та комерційному інвойсі №А11043-2311-17958-1-2 від 21.03.2024, були відвантажені із заводу в Китаї, який являється частиною корпорації.
21.03.2024 продавець передав товари перевізнику для доставки в Україну та одержав, як підтвердження передачі товарів, коносамент №МЕDUGW700454.
22.03.2024 позивач згідно з контрактом від 15.06.2020 №1245 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №159 грошові кошти в розмірі 24 426,00 доларів США.
22.03.2024 позивач згідно з контрактом від 15.06.2020 №1245 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №159 грошові кошти в розмірі 24 426,00 доларів США.
28.03.2024 продавець виписав сертифікат походження №24С3209С0696/00105 на товари, що вказані в комерційному інвойсі.
18.04.2024 позивач згідно з контрактом від 15.06.2020 №1245 перерахував продавцю платіжною інструкцією в іноземній валюті №228 грошові кошти в розмірі 102 589,20 доларів США.
13.05.2024, враховуючи що товари були завантажені у різні контейнери, для уникнення простою транспорту при митному оформленні в Україні, позивач на підставі комерційного інвойсу №А11043-2311-17958-1-2 від 21.03.2024 виписав Специфікацію №1 на товари у контейнері №MSMU510875 на суму 48 852,00 доларів США.
27.05.2024 продавець надав лист, в якому повідомив, що товари згідно комерційного інвойсу №TSW-А11043-2311-17958-1-2 не були застраховані на час перевезення.
Відповідно до міжнародної товарно-транспортної накладної СМR від 29.05.2024 №8756, товар був доставлений із порту Гдиня до Черкаської митниці.
31.05.2024 експедитор/перевізник «Транс-Логістик» надав довідку на транспортні витрати.
03.06.2024 експедитор ТОВ «Формат» виписав позивачу для оплати наданих транспортних послуг рахунок №2406014, після чого, 04.06.2024 виписав довідку про транспортні витрати №1481.
05.06.2024 позивач склав лист, в якому зазначив, що товар, який поставляється по інвойсу №TSW-А11043-2311-17958-1-2 від 21.03.2024 по контракту №1245 від 15.06.2020 не страхувався та не оплачувався перевізнику за страхування. Товар був оплачений на 100% згідно платіжних доручень №129 від 11.03.2024, №159 від 22.03.2024 та №228 від 18.04.2024.
07.06.2024 позивач подав відповідачу митну декларацію №24UA902080802115U1 для митного оформлення товарів, що зазначені у Специфікації №1, у якій митну вартість товарів визначив за основним методом за ціною договору (контракту), а у графі 22 декларації зазначив загальну суму за рахунком 48 852,00 доларів США.
Для підтвердження заявленої митної вартості до митної декларації №24UA902080802115U1 декларант додав передбачені статтею 53 МК України документи, які вказані у графі 44 митної декларації, а саме:
- контракт від 15.06.2020 №1245 між позивачем та компанією Тrinа So1аг (Schweiz) АG;
- комерційний інвойс від 21.03.2024 №TSW-А11043-2311-17958-1-2;
- прайс лист б/н від 04.03.2024;
- договір транспортного експедирування від 29.03.2011 №2903 між позивачем та експедитором ТОВ «Формат»;
- договір від 29.11.2022 №29/11 перевезення вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні між позивачем та ТОВ «Транс-Логістик»;
- коносамент від 21.03.2024 №MEDUGW700454:
- сертифікат походження №24С3209С0696/00105 від 28.03.2024;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №129 від 11.03.2024;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №159 від 22.03.2024;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №228 від 18.04.2024;
- рахунок-фактура ТОВ «Транс-Логістик» від 31.05.2024 №К-114-24;
- довідка ТОВ «Транс-Логістик» про транспортні витрати від 31.05.2024 б/н;
- рахунок ТОВ «ФОРМАТ» про транспортно-експедиторське обслуговування від 03.06.2024 №2406014;
- довідка експедитора ТОВ «ФОРМАТ» на транспортні витрати №1481 від 04.06.2024;
- міжнародна товарно-транспортна накладна СМR від 29.05.2024 №8756;
- специфікація №1 від 13.05.2024;
- лист від виробника від 21.03.2024;
- лист про страхування від 27.05.2024;
- лист про оплату від 05.06.2024;
- декларація митної вартості.
07.06.2024 відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №1041920 , у якому зобов`язав декларанта надати додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини;
8) копію митної декларації країни відправлення.
07.06.2024 у відповідь на електронне повідомлення позивач направив до митного органу листа, у якому заявив, що немає можливості надати інші додаткові документи.
07.06.2024 Черкаська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів UA902080/2024/000107/1, яким визначила митну вартість імпортованих позивачем товарів сонячні модулі, за резервним методом.
07.06.2024 Черкаська митниця виписала картку відмови в прийнятті митної декларації та митному оформленні товарів №UА902080/2024/000157.
07.06.2024 з врахуванням визначеної відповідачем митної вартості позивач заявив товари за митною декларацією №24UА902080802120U0, по якій були надмірно сплачені митні платежі: ПДВ 293 099,39 грн.
Вважаючи рішення Черкаської митниці від 07.06.2024 №UA902080/2024/000107/1 про коригування митної вартості товарів протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.          
Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалася на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню. До митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.
Апелянт у своїй скарзі зазначає, що наявність розбіжностей у поданих до митного оформлення документах стала підставою для коригування заявленої митної вартості ввезених товарів, оскільки надані позивачем документи не підтверджували задекларовану митну вартість товару, а додаткові документи позивач не надав.
Колегія суддів вважає доводи апелянта необґрунтованими та погоджується з рішенням суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, пов`язані зі справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до частини 2 статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пунктів 23, 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України) митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Згідно пункту 34-1 частини 1 статті 4 МК України органи доходів і зборів - центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, митниці та митні пости.
Відповідно до положень статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів (стаття 50 МК України).
Відповідно до Брюссельської Конвенції про створення уніфікованої методології визначення митної вартості товарів 1950 року (Конвенція про оцінку товарів у митних цілях), митна вартість була визначена як номінальна ціна товару, за якою відповідний товар може бути проданий в країну призначення в момент подання митної декларації (тобто ціна, що укладається між незалежними один від одного продавцем і покупцем на умов повної ринкової конкуренції).
Відповідно до Генеральної угоди про тарифи і торгівлю (ГАТТ), підписаної 30 жовтня 1947 року, оцінка імпортованого товару для митних цілей (митна вартість) повинна ґрунтуватись на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито.
Згідно Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі 1994 року митною вартістю імпортованих товарів є їх контрактна вартість, тобто ціна, що фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт до країни імпорту.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм Митного кодексу України.
При цьому, відповідно до частини 2 статті 52 МК України, декларант або уповноважена ним особа зобов`язані подавати митниці достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню, а митний орган має право впевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості (п. 1 ч. 5 ст.54 МК України).
Як встановлено частиною 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно частини 2 статті 53 МК документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1)декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2)зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У той же час, відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4)виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно частин 5 та 6 статті 53 МК України забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару.
Частиною 1 статті 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до частини 4 статті 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У відповідності до частини 5 статті 54 МК України орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до органів доходів і зборів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Водночас, повноваження контролюючого органу витребувати додаткові документи стосується тільки тих документів, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всіх, передбачених статтею 53 МК України, документів. Ненадання декларантом витребуваних контролюючим органом документів може бути підставою для коригування митної вартості у випадку, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують об`єктивних сумнів щодо достовірності наданої декларантом інформації.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 27.03.2020 у справі № 540/2605/18, від 06.05.2020 у справі №140/1713/19.
Згідно положень статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
При цьому, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу (ч. 3 ст. 57 МК України).
Відповідно до частини 2 статті 54 МК України, контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у ч.1 ст.58 МК України.
За результатами контролю митний орган визнає заявлену митну вартість або ж приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина 3 статті 54 МК України).
Рішення про коригування митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо митним органом виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість (ч.1 ст.55 МК України).
Таке рішення має містити необхідні реквізити, визначені частиною 2 статті 55 МК України, а форма рішення затверджена наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року №598.
Так, прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Відповідно до частини 6 статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у випадках визначених даною частиною.
Під час митного оформлення при прийнятті митним органом письмового рішення про коригування митної вартості товарів декларант або уповноважена ним особа може здійснити коригування заявленої митної вартості у строк, встановлений частиною другою статті 263 цього Кодексу.
Декларант може провести консультації з митним органом з метою обґрунтованого вибору методу визначення митної вартості на підставі інформації, яка наявна в митному органі.
На вимогу декларанта консультації проводяться у письмовому вигляді.
У разі відмови у митному оформленні також складається картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, форма та порядок заповнення якої визначено Порядком, затвердженим Міністерством фінансів України №631 від 30.05.2012 року (Розділ VIII).
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було визначено митну вартість товару за основним методом за ціною договору. Водночас, відповідач здійснив коригування заявленої позивачем митної вартості товарів із застосуванням другорядного (резервного) методу.
Відповідно до частини 1 статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2)щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною 2 статті 58 МК України встановлено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини третьої статті 58 МК України, у разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу.
Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню.
Частинами 1, 2 статті 64 МК України, які встановлюють порядок визначення митної вартості з використанням резервного методу, передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Так, з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості встановлено, що митний орган не застосував другого-п`ятого методів визначення митної вартості у зв`язку з відсутністю інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, інформації щодо обчислення вартості, наданої виробником товарів.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач застосував резервний метод та джерелом для коригування митної вартості слугували відомості митної декларації від 17.04.2024 №24UА 110020001485U4.
З даного приводу слід зазначити, що відомості, які містяться в базах даних Держмитслужби України мають лише допоміжний інформаційний характер при прийнятті митним органом відповідних рішень, та жодним чином не можуть слугувати визначальним фактором під час прийняття рішення про коригування митної вартості товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками (АСАУР).
Наявність у названій системі інформації про те, що подібний товар у попередні періоди розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначенні за другорядними методами, оскільки торгові відносини з різноманітними контрагентами здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору, при цьому безліч обставин можуть впливати на їх ціну (характеристика товару, виробник, торгова марка, умови і обсяги поставок, наявність знижок тощо), і сама по собі не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не призводить до автоматичного збільшення митної вартості товарів, адже законодавство таких підстав прямо не встановлює, тому не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару.
Верховним Судом було сформовано правову позицію, що "формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення не може розцінюватися як заниження позивачем митної вартості та не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою та самостійною підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості. Рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися лише на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин під час здійснення ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід урахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень із питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню" (постанови від 21.02.2018 року по справі №820/17417/14, від 04.09.2018 року по справі №818/1186/17).
Також, колегія суддів зазначає, що згідно з наказом Міністерства фінансів України №598 від 24.05.2012 року "Про затвердження форми рішення про коригування митної вартості товарів, Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів та Переліку додаткових складових до ціни договору" митницею при визначенні митної вартості товарів у графі 33 зазначаються причини, через які митна вартість імпортованих товарів не може бути визначена за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції). Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи у Рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Колегія суддів зазначає, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів всупереч положенням п.п. 2, 4 ч. 2 ст. 55 МК України (крім номерів митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів), не містить жодних належних обґрунтувань митного органу щодо зроблених коригувань, зокрема, умов поставки, комерційних умов подібних (аналогічних) товарів, та інформації і джерел, які використовувались митницею при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
З огляду на викладені вище обставини, колегія суддів доходить до висновку, про недотримання митним органом вимог МК України при здійсненні перевірки правильності визначення митної вартості імпортованого товару та визначення більшої митної вартості за резервним методом.
Митний орган у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 зазначив, що, «Рахунок проформа, яка має містити відомості щодо товару який поставляється, до митного оформлення не надавалася. Таким чином, у митниці відсутні відомості щодо технічних характеристик».
Однак, колегія суддів зазначає, що ненадання проформи інвойсу не свідчить, що надані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів.
Проформа інвойс надається до митного оформлення лише у випадках, коли товар не є об`єктом купівлі-продажу, що передбачено у пункті 3 частини 2 статті 53 МК України. Оскільки товари у спірному випадку є об`єктом купівлі-продажу, проформа інвойс не подається до митного оформлення.
02.10.2019 Законом України № 141-ІХ внесено зміни у частину 3 статті 53 МК України про те, що підставою для витребування додаткових документів можуть бути не просто виявлені розбіжності, а розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості.
Щодо твердження митного органу, викладеного у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 про те, що «В поданих до митного оформлення банківських платіжних документах від 18.04.2024 № 228 (на суму 102589,20 дол. США); від 22.03.2024 № 159 (на суму 24426 дол. США); від 11.03.2024 № 129 (на суму 14655,60 дол. США); на загальну сума 128480,8 дол. США у графі «призначення платежу» зазначене посилання лише на зовнішньоекономічний договір та дата платіжного документа «від 11.03.2024 № 129» є більш ранньою за дату комерційного інвойса від 21.03.2024 № ТSW-А11043-2311-17958-1-2. Таким чином, відомості банківських платіжних документів неможливо ідентифікувати з партією оцінюваного товару».
Проте, вказані обставини спростовуються тим, що позивачем разом з митною декларацією були надані відповідачу банківські платіжні документи, а саме:
- платіжна інструкція в іноземній валюті №129 від 11.03.2024;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №159 від 22.03.2024;
- платіжна інструкція в іноземній валюті №228 від 18.04.2024;
Колегія суддів також зазначає, що митному органу був наданий лист ПП «Будпостач» від 05.06.2024, в якому зазначалося, що товар був оплачений на 100% згідно платіжних інструкцій №129 від 11.03.2024 у розмірі 14 655,60 доларів США. №159 від 22.03.2024 у розмірі 24 426,00 доларів США, №228 від 18.04.2024 у розмірі 58 622,40 доларів США, (товар на решту суми, а саме 43 966,80 доларів США знаходиться в морі).
Згідно правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 11.06.2019 у справі №813/1755/17 «….у процедурах контролю за митною вартістю товару предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості товару. У свою чергу, умови плати безпосередньо ціни товару не стосуються. У зв`язку з цим відомості про умови оплати товару не повинні братися митним органом до уваги при контролі за митною вартістю, а відтак суперечності між цими відомостями не можуть бути підставою для твердження про наявність розбіжностей у даних про митну вартість товару».
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 27.04.2023 у справі №820/3767/16, визначено, що «розбіжності щодо умов оплати товару в документах, доданих до митної декларації на підтвердження митної вартості, не є тими розбіжностями (суперечностями), які є підставою для витребування контролюючим органом додаткових документів, якщо інші документи в сукупності не викликають сумніву в достовірності задекларованої митної вартості».
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, зазначеною в постанові від 17 квітня 2018 року по справі № 815/329/17, фактична оплата за поставлений товар, як і спосіб здійснення такої оплати (готівковий, безготівковий), так і часові рамки оплати (передоплата, післяплата, відстрочка) не впливають на ціну (розмір оплати) товару, що передбачена контрактом (з урахування додаткових платежів, якщо такі передбачені чи здійснені).
В частині тверджень митного органу, викладених у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 про те, що «Відповідно до зовнішньоекономічного договору від 15.06.2020 № 1245 передбачено пакування та маркування товару. В наданих декларантом документах відсутні відомості про числове значення витрат на пакування та маркування, а також декларантом не заявлено митниці про включення та/або додавання до ціни товару зазначених витрат, які є обов`язковими складовими митної вартості товару та відповідно до ч. 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені», однак, ці обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених ч.3 ст. 53 МК України, для витребування додаткових документів.
Колегія суддів зазначає, що відповідно до прайс-листа від 04.03.2024 проформи інвойсу від 04.03.2024 №TSW-А11043-2311-ТSD-17958-05, комерційного інвойсу від 21.03.2024 №TSW-А11043-2311-17958-1-2, поставка товарів здійснювалася на умовах СІF порт Гданськ (Польща) згідно з правилами INCOTERRMS, 2020. Згідно з умовами поставки СІF правил INCOTERRMS 2020 визначено: «Поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження. Продавець зобов`язаний оплатити витрати і фрахт, необхідні для доставки товару в зазначений порт призначення, На продавця покладається також обов`язок забезпечення морського страхування на користь покупця проти ризику втрати чи пошкодження товару під час перевезення. Отже, продавець зобов`язаний укласти договір страхування та сплатити страхові внески. Продавець зобов`язаний за свій рахунок забезпечити упаковку. Упаковка повинна бути маркована належним чином». До того ж, відповідач не навів доказів у спірному рішенні, що продавець вантажив товари через поручні судна без тари і упаковки.
Таким чином, поставка товару на умовах СІF «Вартість, страхування і фрахт» порт Гданськ зобов`язує продавця забезпечити за свій рахунок пакування товару, необхідне для перевезення товару, а упаковка повинна містити належне маркування. Отже, відповідач протиправно витребував додаткові документи з посиланням на відсутність інформації щодо вартості тари та упаковки, бо ці операції здійснюється за рахунок продавця і тому позивачем ці витрати до митної вартості не додаються.
Щодо тверджень митного органу, викладених у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 про те, що «Відповідно до рахунку від 03.06.2024 № 2406014 зазначено компенсація витрат за страхування обладнання на вказана вартість у сумі 4071,80 грн., однак в наданих декларантом документах відсутні страхові документи, а документи є обов`язковими для надання митниці відповідно до статті 53 Митного кодексу України» .
Колегія суддів вказує на те, що митному органу був наданий лист продавця Тrіna So1аr (Schweiz) АG від 27.05.2024, в якому зазначалося, що товар згідно комерційного інвойсу від 21.03.2024 №TSW-А11043-2311-17958-1-2 не були застраховані під час перевезення. Також, митному органу була надана довідка перевізника/експедитора ТОВ «Транс-Логістик» б/н від 31.05.2024, в якій зазначалося що страхування не здійснювалося. ПП «Будпостач» надав лист від 05.06.2024 митному органу, про те, що під час перевезення товар не страхувався та перевізнику за страхування не оплачувався, постачальник не оформлював страховку вантажу під час перевезення.
За відсутності страхування документи щодо страхування не надаються митному органу, що кореспондується з вимогами п. 3 статті 53 Митного кодексу України: - декларант зобов`язаний надати для підтвердження заявленої митної вартості товарів страхові документи та документи що підтверджують вартість страхування, якщо таке здійснювалось.
У пункті 5 Висновків Узагальнення практики застосування адміністративними судами положень Митного кодексу України, взятих до відома Постановою Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13.03.2017 № 2, та рекомендованих суддям адміністративних судів враховувати узагальнення під час ухвалення рішень у справах відповідної категорії, зазначено, що «якщо, за твердженням декларанта, страхування не здійснювалося, то декларант не повинен доводити цей факт: декларант повинен підтвердити лише ті факти, які пов`язані з витратами, які, на його думку, входять до митної вартості товарів. Натомість, якщо митниця стверджує, що страхування все ж таки здійснювалося (а значить витрати на страхування включаються до митної вартості), то митниця повинна довести наявність цього факту».
Відтак, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає лише тоді, коли надані декларантом документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України містять розбіжності, що впливають на митну вартість, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (частина 3 статті 53 МК України).
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
В рахунку від 03.06.2024 № 2406014 зазначена компенсація витрат за страхування обладнання, а не страхування самого товару, в розмірі 4071,80 і включено до митної вартості. Митному органу був наданий рахунок від 03.06.2024 №2406014 та довідка про транспортні витрати №1481 від 04.06.2024, де також зазначена і включена до митної вартості.
Колегія суддів в межах зазначеного враховує правову позицію Верховного Суду у постанові від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, в якій зазначено: «Якщо законом не визначено доказ (докази), виключно яким (-ми) повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення, то такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими доказами. Митний кодекс України не визначив вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів (не вказав, що такими доказами можуть бути лише фінансові та/або бухгалтерські документи), а тому довідка про транспортні витрати є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів».
Щодо тверджень митного органу, викладених у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 про те, що:
- відповідно відомостей коносамента від 21.03.2024 №МЕDUGW700454, СМR 29.05.2024 № 8970 партія оцінюваного товару транспортувалась за маршрутом порт Каприз (Китай)-Гданськ (Польща) - п/п Ягодин. Таким чином, партія оцінюваного товару перевантажувалась з судна на автомобільний транспорт в порту Гданськ (Польща). Митницею встановлено, що в наданих декларантом документах відсутні відомості про числові значення витрат неї навантаження/вивантаження та обробку оцінюваних товарів, які є обов`язковою складовою митної вартості та відповідно до частини 10 статті 58 Митного кодексу України повинні додаватись до ціни товару, якщо не були до неї включені;
- відповідно відомостей коносамента від 21.03.2024 №МЕDUGW700454, партія оцінюваного товару надійшла з Китаю в контейнерах, за маршрутом порт Nanjing (Китай) -Гданськ (Польща). Разом з тим, відповідно відомостей графи 4 СМR від 29.05.2024 № 8756, останні були видані 29.05.2024 в м. Gdynia (Польща), що також свідчить про перевантаження контейнерів з партією оцінюваних товарів на ділянці маршруту Гданськ (Польща) -  Gdynia (Польща). Митниці не надано відповідні товаротранспортні документи (накладні), за якими здійснювалось транспортування партії оцінюваних товарів за маршрутом Гданськ (Польща) -(Польща);
Митний орган у графі 33 посилається на розбіжності щодо вартості перевезення товарів, як на підстави для витребування додаткових документів та коригування митної вартості. Проте, Митним кодексом України не визначено документи, що підтверджують вартість перевезення товарів.
Для підтвердження транспортних витрат позивач подав митному органу:
- рахунок-фактура ТОВ «Транс-Логістик» від 31.05.2024 №К-114-24 для оплати позивачем транспортних послуг Гданськ-Ягодин-Бровари в розмірі 97 200,24 грн;
- довідку ТОВ «Транс-Логістик» від 31.05.2024 б/н про транспортні витрати, в якій зазначалося, що транспортні витрати на перевезення вантажу від м. Гданськ (Польща) до пункту переходу кордону України Ягодин становить 62 000 грн; від пункту переходу Ягодин до м. Бровари 35 200,24 грн;
- рахунок ТОВ «ФОРМАГ» про транспортно-експедиторське обслуговування від 03.06.2024 №2406014 на суму 45964,46 грн;
- довідка експедитора ТОВ «ФОРМАГ» на транспортні витрати №1481 від 04.06.2024 в якій зазначалося:
1) надбавка до фрахту по кожному контейнері, а саме оформлення документів в п. Гдиня (Польща) складає 18 483,13 грн; Надбавка до фрахту включає вартість навантажувально-розвантажувальних робіт, оформлення Т1 та транспортно-експедиторське обслуговування в п. Гдиня.
2) транспортно-експедиторське обслуговування складає 731,47 грн та ПДВ 146,29 грн;
3) послуги з оформлення документів на території України складає 3 373,87 та ПДВ 674,77 грн;
- міжнародна товарно-транспортна накладна СМR від 29.05.2024 №8756.
Відповідно колегія суддів вказує, що надані довідки про транспортні витрати та інші документи є допустимим доказом на підтвердження витрат на перевезення товарів. Митний орган не зазначив жодних сумнівів щодо розміру вартості послуг за перевезення товарів.
Щодо твердження у графі 33 оскаржуваного рішення та в електронному повідомленні від 07.06.2024 №1041920 про те, що «відповідно договору контакту про перевезення від 29.03.2011 №2903 передбачена заявка, яка є невід`ємною частиною договору. Однак, до митного оформлення зазначений документ не надано; відповідно договору перевезення від 02.12.2022 № 29/11 передбачена заявка, яка є невід`ємною частиною договору. Однак, до митного оформлення зазначений документ не надано.
Колегія суддів зауважує, митний орган не зазначив, яким чином ненадання заявки до договору перевезення впливають на митну вартість товару, відтак ці обставини не свідчать про наявність підстав, передбачених частиною 3 статті 53 МК України, для витребування додаткових документів.
Згідно частини 5 статті 53 МК України встановлено, що «Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті». Проте, заявка до договору перевезення не передбачена статтею 53 МК України, та не була підставами для витребування додаткових документів. Крім того, митному органу були надані: довідка ТОВ «Транс-Логістик» б/н від 31.05.2024 та довідка ТОВ «Формаг» №1481 від 04.06.2024 про транспортні витрати, які є допустимим доказом і підтверджують вартість перевезення
Виходячи з наведеного випливає висновок, що доводи, які зазначені відповідачем у рішенні про коригування митної вартості та електронному повідомленні не є підставою для коригування митної вартості товару, оскільки в документах відсутні розбіжності що впливають на митну вартість, або ознаки підробки. Не надано доказів того, що документи, які подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Як вбачається з відомостей зазначених у графі 33 спірного рішення від 07.06.2024 №UA902080/2024/000107/1 відповідач визначив митну вартість за резервним методом на рівні 4,32 USD/кг. Джерело інформації: МД від 17.04.2024 №24UА110020001485U4.
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до пунктів 2, 4 частини 2 статті 55 МК України прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів мають містити обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а також обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Відповідно до пункту 2.1 Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 № 598, що зареєстровані в Міністерстві юстиції України 01.06.2012 за № 883/21195, визначено що у рішенні про коригування митний орган поряд з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Згідно правової позиції Верховного Суду, зазначеною у постанові від 19.06.2018 у справі №826/6346/16, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номерів та дат митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у своїх постановах від 31.01.2018 у справі №813/7272/13-а (К/9901/3036/18), від 02.03.2018 у справі №804/2997/17 (К/9901/4472/17).
Згідно правової позиції, наведеної Верховним Судом у постанові від 23.10.2020 у справі №820/3231/16, у рішенні про коригування заявленої митної вартості митний орган повинен навести обґрунтований математичний розрахунок ціни товару за одиницю (із зазначенням конкретних складових цього розрахунку), визначеної митницею в оскаржуваному рішенні.
Такої ж правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.02.2020 у справі №813/1229/16, адміністративне провадження №К/9901/10823/18 - митниця, приймаючи спірні рішення про коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, не вказала, яким чином митна вартість товарів визначена саме в такому розмірі, які складові вплинули на формування такої вартості, не навела порівняння характеристик оцінюваних товарів та характеристик товарів, ціна яких взята за основу для коригування митної вартості за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів, що свідчить про порушення відповідачем частини другої статті 55 МК України щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
Відтак, зазначення у графі 33 оскаржуваного рішення лише дати та номера митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті положень пункту 2, 4 частини 2 статті 55 МК України.
Будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору відповідачем не наведено та не надано, а інших обставин, які б впливали на ціну задекларованої позивачем митної вартості товару не встановлено.
При цьому, колегія суддів вважає, що наявними у справі доказами підтверджується, що заявлена позивачем митна вартість товару базувалась на документально підтверджених відомостях, що піддавалась обчисленню, до митного органу декларантом подано всі необхідні документи для підтвердження заявлених відомостей про його митну вартість за ціною договору, а тому відповідач неправомірно відмовив позивачу у визнанні задекларованої ним митної вартості товару за основним методом і визначив митну вартість за резервним методом.
Крім того, колегія суддів вказує, що Верховний Суд в постанові від 08.10.2019 року у справі №803/776/17 вказав, що декларант не зобов`язаний (звільнений від обов`язку) доводити правильність заявленої ним митної вартості: його твердження про розмір митної вартості вважається правомірним, поки протилежне не буде доведено контролюючим органом. Водночас, неподання декларантом документів, перелічених у частині 2 статті 53 МК України, само по собі не тягне для нього негативних правових наслідків та не може тягнути за собою відмову у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю та, як наслідок, коригування митної вартості товарів з тих підстав, коли контролюючий орган вважає, що таке неподання зумовило неповноту та/або недостовірність відомостей про митну вартість.
Колегія суддів при вирішенні даної справи також враховує правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 26.03.2019 у справі №826/17973/14, в якій зазначено, що: "…однієї лише вказівки на наявність розбіжностей та недоліків у поданих документах, без роз`яснення, в чому такі розбіжності полягають, який їхній вплив на митну вартість оцінюваного товару і чому без їх усунення заявлена митна вартість не може бути визнана, недостатньо для висновку про неможливість застосування основного методу визначення митної вартості...".
Під час розгляду справи відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами, а також аргументованими доводами, наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Тобто, правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу не були спростовані апелянтом.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про протиправність та наявність підстав для скасування рішення Черкаської митниці від 07.06.2024 №UA902080/2024/000107/1 про коригування митної вартості товарів, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
В той же час, аргументи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та необґрунтованими, носять формальний характер і не ґрунтуються ні на фактичних обставинах, ні на вимогах закону та спростовуються матеріалами справи. 
Крім того, як зазначено у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі № 127/3429/16-ц, Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», §58, рішення від 10.02.2010).
Отже, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належні докази, що підтверджують факт незаконності та необґрунтованості рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 244, 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Черкаської митниці залишити без задоволення, а рішення Київського окружного адміністративного суду від 24.12.2024 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та строки, встановлені ст.ст. 328-331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий:                                                                      Василенко Я.М.
                           
Судді:                                                                                Мельничук В.П.

                                                                                          Кузьменко В.В.