Справа № 599/1280/25
н.п.2/599/43/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючого судді Снігурського В. В.
за участі секретаря Куриляк О. Г.,
за участю позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,
представника позивача ОСОБА_2 в режимі відеоконференції,
представника відповідачки ОСОБА_3 ,
розглянувши в м. Зборові в залі судових засідань Зборівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третя особа – Служба у справах дітей Зборівської міської ради про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача – ОСОБА_5 з вимогами про визнання батьківства.
Просить визнати його батьком дитини ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_1 та внести зміни в актовий запис цивільного стану про народження ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому в графі «відомості про батька» вказати: батько - ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінити прізвище дитини з « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 ».
Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач перебував у фактичних щлюбних відносинах з відповідачкою ОСОБА_4 . Від зазначених стосунків ІНФОРМАЦІЯ_3 в них народилася донька — ОСОБА_6 . Оскільки на момент народження дитини, позивач перебував за кордоном та не мав змоги написати заяву про визнання батьківства, запис про батька дитини було здійснено зі слів матері, відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Відповідач умисно перешкоджає спілкуванню позивача з дитиною, вводить його в оману, стверджуючи, нібито він не є батьком дитини, а також свідомо відмовилася від внесення його до актового запису про народження з метою отримання державної допомоги як одинока мати.
Під час спільного проживання з відповідачкою позивач постійно піклувався про неї, надавав моральну та матеріальну підтримку, а після народження дитини продовжував опікуватися їх добробутом. Проте згодом відповідачка почала заперечувати факт батьківства позивача, відмовлялася приймати від нього будь-яку допомогу та свідомо перешкоджала його спілкуванню з дитиною.
Факт батьківства позивача щодо ОСОБА_6 підтверджують своїми заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .
Позивач впевнений, що ОСОБА_6 являється його біологічною донькою і усвідомлює свою відповідальність перед нею. Він бажає виконувати свої обов`язки як батько, зокрема забезпечуючи матеріальну та моральну підтримку дитині Позивач має бажання постійно спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, готовий надавати матеріальну допомогу, оскільки впевнений в тому, що це його рідна дитина, проте відповідачка перешкоджає йому у визнанні батьківства щодо дитини, що стало причиною подання вказаного позову.
У судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали з зазначених вище мотивів.

Представник відповідачки позову не визнала. Зазначила, що відповідачка заперечує факт того, що позивач є батьком її доньки ОСОБА_6 .
Представник Служби у справах дітей Зборівської міської ради надав заяву згідно якої вказав, що питання визнання батьківства не входить до компетенції служби у справах дітей, просить справу розглянути без його участі. 

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши та оцінивши докази, суд встановив:
згідно ч.3, ч.4 ст.128 Сімейного кодексу України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №00053026858 від 14 серпня 2025 року, актовий запис №54 про народження ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , зроблено 18 липня 2023 року Зборівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Тернопільському районі Тернопільської області Південно - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, місце народження дитини: місто Тернопіль Тернопільського району Тернопільської області, мати дитини: ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_4 , батько: ОСОБА_13 . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Сторони у шлюбі не перебували.
Відповідно до статті 126 Сімейного кодексу України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

В обґрунтування своїх вимог позивач надав письмові заяви ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які на його думку свідчать про спільне проживання сторін та походження дитини.
Однак ст.76 ЦПК України не передбачає такого засобу доказування як письмові заяви свідків.
Зазначені особи не були приведені до присяги та не попереджені про кримінальну відповідальність, як це передбачено ст.230 ЦПК України, тому їх заяви не можуть бути прийняті як допустимі докази.
Крім цього, в будь – якому випадку показання свідків у даній категорії справ не можуть бути достатнім доказом походження дитини від батька.

Так само не можуть бути достатніми доказами фотографії позивача з дитиною, а так само і скріншоти переписки ніби то позивача і відповідача в застосунку «Телеграм», походження і достовірність яких встановити не можливо.
Представник відповідача таку переписку заперечує.
Позивачем надано до справи звіт про дослідження ДНК для встановлення спорідненості осіб, проведений 23 липня 2025 року Медичною діагностичною лабораторією – Відділ ІІ у м. Катовіце (Польща), згідно якого виявлено ймовірність 99,9999 відсотків батьківства ОСОБА_14 до ОСОБА_15 .
Однак, у самому звіті зазначено, що збір матеріалу не входить до сфери акредитації лабораторії. Результат має низьку доказову цінність у суді в таких випадках: неможливо встановити, чи надіслані зразки походять від осіб, зазначених у бланку замовлення на дослідження; під час збору матеріалу не було задокоментовано присутність свідка, уповноваженого лабораторією; мати дитини не брала учать у дослідженні.
Як вбачається зі змісту цього звіту мати дитини - відповідач ОСОБА_5 не брала учать у дослідженні, не можливо встановити належність наданих на дослідження біологічних зразків.
Крім цього, відсутні документи, що стверджують акредитацію вказаної лабораторії на території України.
Законом України «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, судовими експертами можуть бути особи, які пройшли відповідну підготовку та отримали кваліфікацію судового експерта відповідно до законодавства України.
Відібрання біологічних зразків є складовою частиною проведення судово молекулярно – генетичної експертизи.
Процедура проводиться тільки за одночасної присутності дитини, матері та ймовірного батька (п.2.5.4. Правил проведення судово - медичних експертиз (досліджень), затверджених наказом МОЗ України №6 від 17.01.1995).
Таким чином, надані позивачем звіт про дослідження ДНК очевидно є недопустимим доказом.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
В даній справі належним, допустимим і достатнім доказом мав би бути висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, проведеної відповідно до вимог законодавства України.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства (постанова Верховного Суду від 25 серпня 2020 року у справі № 478/690/18).
За клопотанням представника позивача ухвалою Зборівського районного суду від 25 вересня 2025 року у справі призначено судово молекулярно – генетичну експертизу на вирішення якої поставлено питання: «Чи може бути ОСОБА_1 – ІНФОРМАЦІЯ_2 біологічним батьком дитини ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , біологічною матір`ю якої є ОСОБА_4 – ІНФОРМАЦІЯ_4 ?». Проведення експертизи доручено експертам Тернопільського науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.
Експертом повідомлено про необхідність сторін та дитини прибути для відбору біологічних зразків 26 листопада 2025 року до 12 год. за адресою: вул. Київська 3А у місті Тернопіль.
Сторони були повідомлені про час та місце відбору біологічних зразків у судовому засіданні, що також стверджується ухвалою суду від 13 листопада 2025 року.
Однак, 17 грудня 2025 року від експерта надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи. Зазначено, що 26 листопада 2025 року до Тернопільського науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України для відбору біологічних зразків з`явилися ОСОБА_4 та ОСОБА_6 . Позивач ОСОБА_1 не з`явився.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повідомив, що не зміг з`явитися в експертну установу для відбору зразків, так як перебуває за кордоном.
Суд вважає, що позивач не з`явився в експертну установу без поважних причин, так як про час та місце відбору біологічних зразків був повідомлений заздалегідь, а його перебування за кордоном з огляду на суть справи, що розглядається, не може вважатися об`єктивно поважною обставиною.
У разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні (стаття 109 ЦПК України).

Враховуючи, що позивач не з`явився в експертну установу для відбору біологічних зразків без поважних причин, суд вважає, що він ухилився від участі в експертизі. 
А тому вимоги позивача не доведені достатніми та допустимими доказами і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.12, 78, 81, 89, 109, 263, 265 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.126, 128, 135 Сімейного кодексу України,

УХВАЛИВ:

відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання батьківства щодо ОСОБА_6 – ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 лютого 2026 року.

Суддя Зборівського 
районного суду В. В. Снігурський