справа № 488/5212/25
провадження № 1-кп/488/178/26
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28.01.2026 року місто Миколаїв, вулиця Доктора Самойловича, 29-А
  Корабельний районний суд міста Миколаєва	  	  	
у складі:	  	
головуючого судді	ОСОБА_1 	
за участю	  	
секретаря:	ОСОБА_2 	
прокурорів:	ОСОБА_3 , ОСОБА_4 	
обвинуваченого:	ОСОБА_5 	
потерпілої:	ОСОБА_6 	

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець міста Миколаєва, громадянин України, українець, із повною загальною середньою освітою, неодружений, проходив військову службу на посаді навідника відділення морської піхоти взводу морської піхоти роти морської піхоти батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «матрос», зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 КК України, - 
ВСТАНОВИВ
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи військову службу на посаді матроса резерву 20 запасної роти військової частини НОМЕР_2 , всупереч вимог статей 4, 9, 11, 16, 26, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 548-XIV, статей 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 року № 551- XIV, пунктів 7, 8, 15, 16 «Положення про порядок обліку, збереження, списання і використання військового майна у Збройних Силах України», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1225 від 04.08.2000 року, пунктів 9, 15 «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992 року, пункту 2 «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 року, пункту 1 додатку №1 Постанови Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17.06.1992 року «Про право власності на окремі види майна», статті 178 Цивільного кодексу України, пунктів 14, 17 розділу І Інструкції про організацію обліку, зберігання і видачі стрілецької зброї та боєприпасів у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України №359 від 29.06.2005 року, в один із днів у період з 01.08.2024 року по 10.08.2024 року, точніше встановити не вдалося, перебуваючи на добовому чергуванні в одному зі складських приміщень, розташованих на території військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_2 , під час сортування військового спорядження, яке було зібрано та доставлено з полів боїв де окупованої території, знайшовши в кишені одного з бронежилетів країни агресора бойовий припас, а саме наступальну осколкову ручну гранату РГН з ударно-дистанційним запалом УДЗ, діючи з прямим умислом на незаконне придбання, зберігання, носіння бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, не здав командуванню військової частини знайдену ним вказану наступальну осколкову ручну гранату РГН та привласнив собі, таким чином придбавши її, того ж дня перевіз вказану гранату при собі за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де з того ж часу зберігав без передбаченого законом дозволу до 02.10.2025 року. 
02.10.2025 року приблизно о 22:00 годині, точніше встановити не вдалося, обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, незаконно, без передбаченого законом дозволу, з метою можливого використання для нанесення тілесних ушкоджень, переніс вказаний бойовий припас - наступальну осколкову ручну гранату РГН з ударно-дистанційним запалом УДЗ, при собі у кишені куртки з місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщення магазину «АТБ» за адресою: АДРЕСА_3 , де в ході конфлікту із громадянином ОСОБА_7 з хуліганських мотивів, демонстративно висмикнувши захисне кільце, здійснив підрив даної гранати.
Окрім того, обвинувачений ОСОБА_5 приблизно о 23:00 годині 02.10.2025 року, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння у громадському місці – на проїжджій частині вулиці Металургів біля житлового будинку №81 у місті Миколаєві, в ході раптово виниклого словесного конфлікту із ОСОБА_7 , демонструючи свою зневагу до громадян ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , до суспільства та норм моралі в цілому, усвідомлюючи своє перебування у громадському місці і незважаючи на наявність поблизу житлових будинків, в яких мешканці відпочивали, розуміючи можливість панічних реакцій оточуючих громадян в умовах воєнного стану та загрози життю і здоров`ю громадян, діючи з прямим умислом на грубе порушення громадського порядку та пошкодження майна, з мотивів явної неповаги до суспільства, діючи з особливою зухвалістю, що виразилось у нахабному та зневажливому ставленні до норм громадського порядку, існуючих в суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, створюючи загрозу для життя та здоров`я громадян та їх майна, у тому числі присутніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , дістав із карману куртки, в яку був одягнений, предмет, заздалегідь заготовлений ним для нанесення тілесних ушкоджень, а саме бойовий припас - наступальну осколкову ручну гранату РГН з ударно-дистанційним запалом УДЗ, демонстративно висмикнувши запобіжне кільце, чим привів гранату у бойове положення, кинув її у напрямку вказаного житлового будинку АДРЕСА_4 у присутності ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які, злякавшись за свої життя та здоров`я внаслідок можливого вибуху гранати, встигли впасти на землю до вибуху, здійснивши таким чином підрив вказаної гранати, внаслідок чого пошкодивши вибухом фасад вказаного житлового будинку. Вказаними діями обвинуваченого ОСОБА_5 було завдану майнову шкоду ОСОБА_6 .
Допитаний в ході судового засідання обвинувачений свою провину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, суду пояснив, що приблизно у серпні 2024 року він знайшов гранату на складі, розташованому на території військової частини в місті Миколаєві, де він проходив військову службу, а саме перебував у добовому наряді. Обвинувачений вирішив залишити вказану гранату собі, приніс її до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 , і вона лежала у нього вдома за вказаною адресою майже рік. 02.10.2025 року приблизно о 22:00 годині він взяв із собою гранату, зайшов із нею в магазин «АТБ-маркет», у вказаному магазині він познайомився із хлопцями  ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , потім вони разом розпивали алкогольні напої спочатку в парку біля магазину «АТБ-маркет», потім обвинувачений пішов в напрямку свого дому по вулиці Металургів у місті Миколаєві, за ним пішли ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . В ході раптово виниклого словесного конфлікту, обвинувачений перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння висмикнув захисне кільце з гранати, зрозумів, що не зможе поставити вказане кільце назад, щоб нікому не завдати шкоду та здійснив підрив гранати, дочекавшись поки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відбіжать. Обвинувачений хотів налякати ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а поставити кільце назад у гранату не вийшло, тому викинув гранату в бік. У вчиненому кається.
У відповідності до частини 3 статті 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. При цьому допит обвинуваченого відповідно до частини 4 статті 349 КПК України здійснюється обов`язково.
В ході допиту обвинуваченого суд з`ясував, що той правильно розуміє зміст обставин вчинення ним кримінального правопорушення, встановлених судом, не заперечує їх та переконався у добровільності такої позиції обвинуваченого. Окрім того, учасникам провадження роз`яснено, що у відповідності до частини 2 статті 394 КПК України рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини 3 статті 349 КПК України.
Потерпіла ОСОБА_6 у судовому засіданні суду пояснила, що у вказаний день вона знаходилась вдома після робочого дня, відпочивала із чоловіком. У цей час пролунав вибух, злякавшись, побігла до своєї дитини, яка спала. Потім вони із чоловіком визирнули на вулицю подивитись що сталося, оскільки вважали, що це можуть летіти безпілотники та побачили, що в їх будинку пошкоджено фасад. Потім прийшов сусід та повідомив, що вибух був від бойової гранати. Потерпіла викликала поліцію та дочекалась її. Обвинувачений шкоду, завдану злочином не відшкодовував, але потерпіла претензій майнового характеру до нього не має, просила суд в подальшому розглянути вказане кримінальне провадження без її участі.
Таким чином, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх шляхом аналізу досліджених в судовому засіданні доказів, суд вважає доказаною вину обвинуваченого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. 
Дії обвинуваченого:
-придбання, носіння, зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу, суд кваліфікує за частиною 1 статті 263 КК України;
-хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, суд кваліфікує за частиною 4 статті 296 КК України.
Вивченням особистості обвинуваченого встановлено, що він повнолітній, раніше судимий, не працює, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.
Призначаючи покарання, суд враховує ступінь тяжкості скоєних кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, сукупність усіх обставин, що характеризують дані кримінальні правопорушення, які є умисними, особистість обвинуваченого, про що детально вказано вище.
Обставинами, що пом`якшують покарання, суд вважає щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень. 
Обставинами, які обтяжують покарання суд вважає вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння. 
Таким чином, суд доходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у вигляді позбавлення волі на строк, що буде достатніми не тільки для покарання, а й виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.
Остаточне покарання обвинуваченому на підставі частини 1 статті 70 КПК України суд визначає шляхом часткового складання призначених покарань.
Судом встановлено, що ОСОБА_5 був затриманий органом досудового розслідування 09.10.2025 року, ухвалою Корабельного районного суду міста Миколаєва від 11.10.2025 року ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 07.12.2025 року включно та визначено розмір застави у сумі 90.840,00 гривень. 04.11.2025 року ОСОБА_5 звільнений з-під варти у зв`язку із внесенням застави. 
Метою запобіжного заходу є забезпечення належної процесуальної поведінки та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, обов`язки передбачені частиною 5 статті 194 КПК України не продовжувались, а тому при ухваленні вироку це питання підлягає вирішенню.
Строк дії ухвали та виконання зобов`язань сплив, до теперішнього часу відносно ОСОБА_5 не обиралися та не продовжувалися нові обов`язки та запобіжні заходи.
Відповідно до статті 182 КПК України, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді застави щодо особи, яка не тримається під вартою, в тому числі до фактичного внесення коштів на відповідний рахунок, а також з моменту звільнення підозрюваного, обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний, обвинувачений, заставодавець зобов`язані виконувати покладені на них обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. 
Відповідно до частини 11 статті 182 КПК України застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.
Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 р. № 15 (у редакції Постанови КМУ від 18.01.2012 р. № 27) передбачений порядок їх повернення, зокрема кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально процесуальним кодексом України.
Відповідно до пункту 8 Порядку застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку. Для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, такі документи: заяву особи чи заставодавця, в якій обов`язково зазначаються реквізити банківського рахунка, на який зараховуватимуться кошти, що підлягають поверненню, а у разі відсутності банківського рахунка - відомості про банк чи підприємство поштового зв`язку; засвідчену судом копію ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави; копію платіжного або іншого документа, що підтверджує факт внесення коштів як застави.
Враховуючи, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_5 судом не встановлено, обов`язки покладені на останнього не продовжувались, після внесення застави під час досудового розслідування та розгляду справи в суді обвинувачений обов`язки не порушував, суд вважає, що запобіжний захід у вигляді застави підлягає скасуванню, а внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю після набрання вироком законної сили.
На підставі статті 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави судові витрати на проведення експертиз в сумі 36.862,01 гривень (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 01 копійка).
Долю речових доказів суд вирішує на підставі статті 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись статтями 349, 370, 374 КПК України, - 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 263, частиною 4 статті 296 КК України та призначити йому покарання:
-за частиною 1 статті 263 КК України – позбавлення волі строком на 3 (три) роки;
-за частиною 4 статті 296 КК України – позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
У відповідності до частини 1 статті 70 КПК України шляхом часткового складання призначених покарань визначити ОСОБА_5 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 3 (три) місяці.
Строк відбування ОСОБА_5 покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення (досудового тримання під вартою) за період з дати фактичного затримання – 09.10.2025 року по день звільнення під заставу – 04.11.2025 року.
Запобіжний захід у виді застави, застосований до обвинуваченого ОСОБА_5 залишити в силі до набрання вироком законної сили.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави (на рахунок UA428999980313020115000014481, Миколаїв.ГУК/Корабел.р-н/24060300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37992030, код класифікації доходів 24060300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998, призначення платежу: « ОСОБА_5 за проведення судових експертиз, Корабельний районний суд міста Миколаєва, код 02892468») судові витрати в розмірі 36.862,01 гривень (тридцять шість тисяч вісімсот шістдесят дві гривні 01 копійка).
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні. 
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
З інших підстав вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Корабельний районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо апеляційну скаргу не подано, то вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя ОСОБА_1