ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"05" лютого 2026 р. Справа №914/1465/25

Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді Кравчук Н.М.
суддів Зварич О.В.
Скрипчук О.С. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Приватного
підприємства “Львівська фармацевтична компанія” від 10.11.2025
(вх.№ЗАГС 01-05/3271/25 від 10.11.2025)
на рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 (повний текст
рішення складено 03.11.2025, суддя О.І. Щигельська)
у справі № 914/1465/25
за позовом: Приватного підприємства “Вітафарма” (надалі-ПП “Вітафарма”),
м.Запоріжжя
до відповідача: Приватного підприємства “Львівська фармацевтична
компанія”(надалі-ПП “Львівська фармацевтична компанія”), м. Львів
про: стягнення 240 943,70 грн.

ВСТАНОВИВ:
ПП “Вітафарма” звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) до ПП “Львівська фармацевтична компанія” про стягнення 216 000,00 грн. неустойки, 20 274,50 грн. інфляційних втрат та 4 669,20 грн. 3% річних.
Позовні вимоги обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором оренди нежитлового приміщення №ЛКФ-0083/2022 від 09.09.2022 щодо повернення позивачу орендованого нерухомого майна за наслідками припинення вказаного договору оренди, факт розірвання якого встановлено рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі № 914/886/24, яке набрало законної сили.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у справі № 914/1465/25 (суддя О.І. Щигельська) позов задоволено частково. Стягнуто з Приватного підприємства “Львівська фармацевтична компанія” на користь Приватного підприємства “Вітафарма” – 168 000,00 грн. неустойки, 3 327,80 грн. 3% річних та 13 394,30 грн. інфляційних втрат та 1 987,18 грн. судового збору. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В ході розгляду справи суд першої інстанції встановив, що 09.09.2022 між сторонами було укладено договір оренди нежитлового приміщення № ЛФК-0083/2022. Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі № 914/886/24 встановлено, що датою розірвання договору № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 є – 22.02.2024. За невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна позивачем нараховано відповідачу 216 000,00 грн. неустойки за період з червня 2024 по березень 2025 року. Водночас, судом встановлено, що 01.02.2025 між ПП “Вітафарма” та ПП “Львівська Фармацевтична Компанія” укладено новий договір оренди В-0102/2025 нежитлового приміщення першого поверху під індексами 12-1, 12-2, 12-3, 12-4 площею 54,2 м.кв за адресою: м. Львів, вул. Петра Дорошенка, 28. Отже, сторони врегулювали питання повернення орендарем майна орендодавцю, у зв`язку із закінченням договору оренди ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022. З огляду на наведене, суд вважав неправомірним нарахування неустойки за лютий та березень 2025 року у розмірі 48 000,00 грн. Здійснивши перерахунок неустойки, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період з червня 2024 по січень 2025, відповідно до якого розмір неустойки становить 168 000,00 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення неустойки суд відмовив. Також, здійснивши перерахунок інфляційних втрат та 3% річних, виключивши з розрахунку нарахування за лютий та березень 2025 (у зв`язку з укладенням нового договору оренди між сторонами) судом встановлено, що до стягнення з відповідача підлягає 3 327,80 грн. 3% річних та 13 394,30 грн. інфляційних втрат. В задоволенні решти вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат суд відмовив.
Не погоджуючись з даним рішенням, ПП “Львівська фармацевтична компанія” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги ПП «Вітафарма» задовольнити частково. Стягнути з відповідача на користь позивача неустойки у розмірі 69 173,62 грн., в іншій частині позовних вимог відмовити. 
Скаржник вважає оскаржуване рішення ухваленим при неправильному застосуванні норм матеріального права та порушенні норм процесуального права. Суд першої інстанції ухвалюючи рішення не взяв до уваги, що в оскаржуваний період з червня 2024 року по січень 2025 року, незважаючи на розірвання договору оренди нежитлового приміщення №ЛФК-0083/2022 від 01.03.2022 відповідачем здійснювалась оплата щомісячних комунальних платежів на підставі договору №ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 року, що є складовою орендної плати. Примусового виселення відповідача з орендованого приміщення позивачем не здійснювалось, оскільки велись домовленості по укладенню нового договору на нових умовах та на новий термін. Даний факт підтверджується актами надання послуг, підписаними сторонами та платіжними інструкціями за спірний період (з червня 2024 року по березень 2025 року). Оскільки розмір неустойки розрахований відповідно до встановленого розміру місячної орендної плати, а за спірний період частково сплачувались певні суми орендної плати, то такі виплати мали б бути враховані при ухваленні рішення суду. Окрім того скаржник зауважує, що неустойка у вигляді подвійної орендної плати не є грошовим зобов`язанням в розумінні статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, а є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається, як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, відтак на неї не можуть нараховуватись індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.11.2025 року головуючим-суддею (суддею-доповідачем) у справі №914/1465/25 визначено суддю Н.М. Кравчук, суддів: О.В. Зварич, О.С. Скрипчук.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 (з врахуванням ухвали про описку від 02.02.2026) апеляційну скаргу ПП “Львівська фармацевтична компанія” на рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у справі № 914/1465/25 залишено без руху. Зобов`язано скаржника усунути встановлені при поданні апеляційної скарги недоліки. Скаржник вимоги ухвали суду від 14.11.2025 виконав, на адресу суду надіслав заяву про усунення недоліків апеляційної скарги (вх. № ЗАГС 01-04/9225/25 від 04.12.2025).
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 09.12.2025 (з врахуванням ухвали про описку від 02.02.2026) відкрито апеляційне провадження у справі № 914/1465/25 та ухвалено здійснити перегляд рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи згідно з частиною 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України.
За вимогами частини тринадцятої статті 8 Господарського процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Сторони у справі обізнані з порядком розгляду даної справи шляхом направлення ухвали суду від 09.12.2025 про відкриття апеляційного провадження до електронного кабінету зареєстрованого в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі.
Позивач у письмовому відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з доводами скаржника, вважає їх необґрунтованими, а рішення суду першої інстанції ухваленим відповідно до норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, звертає увагу, що рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі №914/866/24 договір оренди від № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 визнано розірваним з 22.02.2024 (п. 4.21, 4.25 вказаного рішення суду), тобто відповідно з цієї дати договір є припиненим, а тому відповідач не міг сплачувати за користування приміщенням на підставі договору оренди, який припинив свою дію, що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Більше того, сам факт наявності платіжних документів та подання їх до суду вказує на те, що нежитлове приміщення за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка П. буд. 28 знаходилось у користуванні відповідача, і він як фактичний споживач комунальних послуг сплачував їх вартість, при цьому не виконуючи вказане рішення суду в добровільному порядку, зокрема в частині його звільнення та передачі позивачу. Позивач наголошує що п. 5.1 договору оренди нежитлового приміщення №ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 визначено, що щомісячна орендна плата становить 12 000,00 грн., з урахуванням ПДВ. Отже на переконання позивача правильним є висновок судів у справах № 914/866/24 та № 914/1465/25 щодо визначення розміру неустойки саме виходячи з подвійного розміру місячної орендної плати, визначеної вказаним пунктом спірного договору оренди. При цьому позивач зауважує, що правовідносини які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з відшкодуванням витрат на оплату житлово-комунальних послуг не входять до предмета та підстав позовних вимог, а отже не стосуються предмета доказування у даній справі. Окрім того на переконання позивач, дія положень ст. 625 ЦК України поширюється на усі грошові правовідносини, якими є зобов`язання виражене у грошових одиницях.  Просить рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у даній справі залити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.
Вивчивши апеляційну скаргу, здійснивши оцінку доказів, що містяться в матеріалах справи, Західний апеляційний господарський суд встановив таке.
09.09.2022 між Приватним підприємством “Вітафарма” (Орендодавець) та Приватним підприємством “Львівська Фармацевтична Компанія” (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № ЛФК-0083/2022. Згідно з п. 1.1 договору Орендодавець передає Орендарю, а Орендар приймає у тимчасове платне користування на строк та на умовах цього договору нежитлове приміщення 12-1, 12-2, 12-3, 12-4 загальною площею 54,2 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка П., буд. 28. Приміщення передається для розміщення аптечного закладу та ведення іншої господарської діяльності Орендаря (п. 2.1 договору).
Пунктами 5.1-5.2, 5.4 договору сторони погодили, що орендна плата за приміщення починає нараховуватись з дня підписання сторонами акта приймання-передачі приміщення та складає за один календарний місяць з врахуванням комунальних послуг 12 000, 00 грн., з урахуванням ПДВ. Орендна плата сплачується щомісячно до 25 числа поточного місяця за наступний місяць. До складу орендної плати входять витрати за комунальні, експлуатаційні витрати та будь-які інші витрати, пов`язані з експлуатацією приміщення.
За змістом п. 6.2 договору Орендар зобов`язується своєчасно сплачувати орендну плату та інші витрати відповідно до цього договору.
Відповідно до п 7.1 договору після закінчення строку дії цього договору або у випадку його дострокового розірвання, приміщення повертається Орендодавцю протягом 5 робочих днів за відповідним актом прийому-передачі (повернення) у стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального (природного) зносу та погоджених змін.
Цей договір укладено строком з 09 вересня 2022 року по 31 серпня 2025 року включно (п. 4.2 договору). 
09.09.2022 Орендодавцем було передано Орендарю у користування нежитлове приміщення за актом приймання-передачі приміщення до договору оренди нежитлового приміщення за № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022. 
15.02.2024 позивач у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань щодо сплати орендної плати скерував Орендарю цінним листом з описом вкладення (трек номер 6900121316970): претензію №01/02-24-7 від 14.02.2024 про сплату заборгованості; повідомлення від 14.02.2025 про відмову від договору та його дострокове розірвання з моменту отримання цього повідомлення Орендарем; додаткову угоду № 1 до договору; акт приймання-передачі нерухомого майна до договору.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі №914/886/24 за позовом ПП “Вітафарма” до ПП “Львівська фармацевтична компанія” про стягнення з відповідача заборгованості за договором оренди № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 в сумі 137 600,00 грн., з яких: 65 600,00 грн. сума основного боргу, 72 000,00 грн. сума неустойки та виселення ПП “Львівська Фармацевтична Компанія” з нежитлових приміщень 12-1, 12-2, 12-3, 12-4 загальною площею 54,2 кв.м за адресою: м.Львів, вул. Дорошенка П., буд. 28, що були передані ПП “Львівська Фармацевтична Компанія” на підставі договору оренди нежитлового приміщення № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 - позовні вимоги задоволено. Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 апеляційну скаргу ПП “Львівська фармацевтична компанія” на вказане рішення суду першої інстанції у справі №914/886/24 повернуто без розгляду. Постановою Верховного Суду від 19.12.2024 ухвалу Західного апеляційного господарського суду від 20.09.2024 у справі № 914/866/24 залишено без змін.
В ході розгляду справи № 914/866/24 суд встановив, що датою розірвання договору №ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 є дата - 22.02.2024.
У зв`язку з неповерненням майна після розірвання договору у № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 позивач звернувся з до суду з позовом у даній справі (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача неустойки на підставі ч.2 ст.785 ЦК України за період з червня 2024 року по березень 2025 року у розмірі 216 000,00 грн., а також 20 274,50 грн. інфляційних втрат та 4 669,20 грн 3% річних.
При ухваленні постанови суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст. 638 ЦК України).
В ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що між ПП “Вітафарма” (Орендодавець) та ПП “Львівська Фармацевтична Компанія” (Орендар) було укладено договір оренди нежитлового приміщення № ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022. Відповідно до умов даного договору Орендодавець передає Орендарю, а Орендар приймає у тимчасове платне користування нежитлове приміщення 12-1, 12-2, 12-3, 12-4 загальною площею 54,2 кв.м за адресою: м. Львів, вул. Дорошенка П., буд. 28, для розміщення аптечного закладу та ведення іншої господарської діяльності Орендаря.
За приписами ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 762 ЦК України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з ч.1 ст. 763 названого Кодексу договір найму укладається на строк, встановлений договором.
У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).
Пунктом 7.1 договору сторони погодили, що після закінчення строку дії цього договору або у випадку його дострокового розірвання, приміщення повертається Орендодавцю протягом 5 робочих днів за відповідним актом прийому-передачі (повернення) у стані не гіршому ніж на момент передачі його в оренду, з урахуванням нормального (природного) зносу та погоджених змін.
Як зазначалось вище, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі №914/886/24, яке набрало законної сили, встановлено, що датою розірвання договору оренди нежитлового приміщення ЛФК-0083/2022 від 09.09.2022 є - 22.02.2024.
Відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, рішенням Господарського суду Львівської області від 17.07.2024 у справі №914/886/24 встановлено преюдиційну для даної справи обставину - припинення договору з 22.02.2024 ( у зв`язку з його достроковим розірванням позивачем).
Відповідач не виконав свого обов`язку щодо повернення позивачу орендованого приміщення за відповідним актом приймання-передачі після припинення договору, що ним не заперечується та не спростовується.
Згідно з ч. 2 ст. 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення.
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у постанові від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19 зазначив, що неустойка, стягнення якої передбачено ч. 2 ст. 785 ЦК України, є самостійною формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин, яка застосовується у разі (після) припинення договору - якщо наймач не виконує обов`язку щодо негайного повернення речі, і є належним способом захисту прав та інтересів орендодавця після припинення договору, коли користування майном стає неправомірним.
Неустойка за ч. 2 ст. 785 ЦК України має спеціальний правовий режим, який обумовлений тим, що зобов`язання наймача (орендаря) з повернення об`єкта оренди є майновим і виникає після закінчення дії договору. Наймодавець (орендодавець) у цьому випадку позбавлений можливості застосовувати щодо недобросовісного наймача інші ефективні засоби впливу задля виконання відповідного зобов`язання, окрім як використання права на стягнення неустойки в розмірі подвійної плати за користування орендованим майном.
Водночас, відповідно до статті 614 ЦК України для застосування наслідків, передбачених частиною другою статті 785 цього Кодексу, необхідна наявність вини (умислу або необережності) в особи, яка порушила зобов`язання. Тобто, судам потрібно встановити обставини, за яких орендар мав можливість передати майно, що було предметом оренди, але умисно цього обов`язку не виконав. 
Подібний за змістом висновок наведений також у постановах Верховного Суду від 24.10.2019 у справі №904/3315/18, від 13.12.2019 у справі №910/20370/17, від 06.06.2022 у справі №907/585/20.
Отже, яким би способом в договорі не регламентувалися правовідносини між сторонами у разі невиконання (несвоєчасного виконання) наймачем (орендарем) обов`язку щодо повернення речі з найму (оренди) з її подальшим користуванням після припинення договору, що відбулося у спірних правовідносинах, проте ці правовідносини не можуть врегульовуватись іншим чином, ніж визначено частиною другою статті 785 ЦК України.
За невиконання відповідачем обов`язку щодо повернення орендованого майна після припинення договору позивачем нараховано відповідачу 216 000,00 грн. неустойки за період з червня 2024 по березень 2025 року.
Разом з тим з матеріалів даної господарської справи вбачається, що 01.02.2025 між ПП “Вітафарма” (Орендодавець) та ПП “Львівська Фармацевтична Компанія” (Орендар) укладено новий договір оренди В-0102/2025 нежитлового приміщення першого поверху під індексами 12-1, 12-2, 12-3, 12-4 площею 54,2 м.кв за адресою: м. Львів, вул. Петра Дорошенка, 28 (а.с. 68-76).
З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про неправомірність нарахування позивачем неустойки за лютий та березень 2025 року у розмірі 48 000,00 грн. (12 000 грн. х 2 подвійна сума х 2 місяці).
Водночас суд апеляційної інстанції перевіривши здійснений судом першої інстанції перерахунок неустойки з урахуванням вимог ч. 2 ст. 785 ЦК України, за період з червня 2024 по січень 2025, вважає підставним та обгрунтованим висновок про стягнення неустойки в розмірі 168 000,00 грн. В задоволенні решти вимог про стягнення неустойки слід відмовити.
Щодо покликання скаржника на невірне визначення позивачем та судом першої інстанції розміру неустойки з огляду на сплату відповідачем комунальних платежів за спірний період колегія суддів зазначає наступне.
Як зазначалось вище, за приписами ч.1 ст.762 ЦК України за найм (оренду) майна з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. 
Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що вбачається зі змісту регулятивних норм статей 759, 762, 763 ЦК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором оренди у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок негайно повернути наймодавцеві річ.
Отже, після спливу строку дії договору оренди невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду).Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за частиною 2 статті 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.
Такий правовий висновок викладено в постанові Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі №910/11131/19.
Отже, з моменту припинення договору оренди та до часу повернення орендарем майна, орендодавець має право здійснити нарахування неустойки відповідно до положень ч.2 ст.785 ЦК України у розмірі подвійної орендної плати, встановленої у договорі. 
Позивачем у даній справі правомірно розраховано розмір неустойки з врахуванням погодженого сторонами у договорі розміру орендної плати – 12 000,00 грн.
Водночас покликання скаржника на сплату ним комунальних платежів за спірний період судом апеляційної інстанції відхиляється як безпідставне з огляду на те, що предметом позову у даній справі є не стягнення орендної плати, встановленої договором, а стягнення неустойки відповідно до положень ч.2 ст.785 ЦК України, яка є формою майнової відповідальності у сфері орендних правовідносин.
Щодо позовних вимог (з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог) про стягнення з відповідача 20 274,50 грн. інфляційних втрат та 4 669,20 грн. 3% річних, нарахованих на неустойку у розмірі подвійної орендної плати, колегія суддів враховує таке.
Відповідно до ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Частиною 2 статі 625 Цивільного кодексу України передбачено що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 Цивільного кодексу України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Застосовуючи приписи статті 785 ЦК України у розгляді даної справи зі спору про стягнення неустойки за прострочення виконання зобов`язань з повернення об`єкта оренди, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що неустойка, стягнення якої передбачено частиною другою статті 785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається, як подвійна плата за користування річчю за час прострочення.
Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею), передбаченою пунктом 1 частини другої статті 258 ЦК України, оскільки, на відміну від приписів статті 549 ЦК України, її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов`язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (пеня).
Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з твердженнями скаржника, що неустойка у вигляді подвійної орендної плати не є грошовим зобов`язанням в розумінні статей 524, 533-535, 625 ЦК України, а є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається, як подвійна плата за користування річчю за час прострочення, а відтак на неї не можуть нараховуватись індекс інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3 327,80 грн. 3 % річних та 13 394,30 грн. інфляційних втрат, нарахованих на неустойку у розмірі подвійної орендної плати.
Згідно з положеннями частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За приписами частин 1-5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 277 Господарського процесуального кодексу України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) нез`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищенаведені норми права та фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 року у справі № 914/1465/25 в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача 3 327,80 грн. 3 % річних та 13 394,30 грн. інфляційних втрат слід скасувати та прийняти в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін
З огляду на те, що суд частково задовільняє апеляційну скаргу, судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на обидві сторони пропорційно розміру позовних вимог відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись, ст. ст. 269, 270, 275, 277, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 
у х в а л и в:
1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства “Львівська фармацевтична компанія” задовольнити частково.
2. Рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у справі №914/1465/25 в частині стягнення з Приватного підприємства “Львівська фармацевтична компанія” (79017, м. Львів, вул. Зелена, буд. 54, прим. 2, код ЄДРПОУ 40353823) на користь Приватного підприємства “Вітафарма” (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 30, прим. 3, код ЄДРПОУ 37526877) 3 327,80 грн. 3% річних та 13 394,30 грн. інфляційних втрат скасувати. В цій частині прийняти нове рішення. Відмовити в задоволенні позову.
3. В решті рішення Господарського суду Львівської області від 22.10.2025 у справі №914/1465/25 - залишити без змін.
4. Судові витрати за розгляд позовної заяви та апеляційної скарги покласти на сторони пропорційно до задоволених вимог.
5. Стягнути з Приватного підприємства “Львівська фармацевтична компанія” (79017, м. Львів, вул. Зелена, буд. 54, прим. 2, код ЄДРПОУ 40353823) на користь Приватного підприємства “Вітафарма” (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 30, прим. 3, код ЄДРПОУ 37526877) - 2 016,00 грн. судового збору за розгляд позовної зави.
6. Стягнути з Приватного підприємства “Вітафарма” (69035, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Сталеварів, буд. 30, прим. 3, код ЄДРПОУ 37526877) на користь Приватного підприємства “Львівська фармацевтична компанія” (79017, м. Львів, вул. Зелена, буд. 54, прим. 2, код ЄДРПОУ 40353823) - 3 024,00 грн. судового збору за розгляд апеляційної скарги.
7. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку в строки, передбачені ст.ст. 287-288 ГПК України.
8. Справу повернути до Господарського суду Львівської області.

Веб-адреса Єдиного державного реєстру судових рішень, розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/.

Головуючий суддя Н.М. Кравчук
Судді О.В. Зварич
О.С. Скрипчук