24.12.25
22-ц/812/2305/25
Справа №490/4984/24 Головуюча у 1-й інстанції Шолох Л. М.
Провадження № 22ц/812/2305/25 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.

П О С Т А Н О В А 
Іменем України
24 грудня 2025 року       м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої-судді: Ямкової О. О.,
суддів: Крамаренко Т. В., Локтіонової О. В., 
із секретарем: Чистою В. В.,
за участю: представника позивача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_2 , 
подану від його імені представницею ОСОБА_3 , 
на ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 листопада 2025 року, постановлену під головуванням судді Шолох Л. М. в залі судових засідань в місті Миколаєві о 17 год 00 хв зі складанням повного судового рішення, у справі 
за позовом 
ОСОБА_2 до ОСОБА_4 
про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, -
В С Т А Н О В И Л А: 
У червні 2024 року ОСОБА_2 , діючи через свою представницю ОСОБА_3 , звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні належною йому на праві власності квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення.
В обґрунтування поданого позову посилався на ті обставини, що 24 квітня 2019 року придбав у ПАТ «Дельта Банк» на аукціоні квартиру АДРЕСА_1 , яка під арештом, в іпотеці або іншому обтяженні не перебувала. Наразі позивач є єдиним власником квартири, а відповідач не є та ніколи не був членом його родини, та йому ним, як новим власником не надавалося згоди на проживання в спірній квартирі. До того ж відповідач має на праві власності інше житло. 
Тобто право користування квартирою, яке раніше набув відповідач, як член родини колишньої власниці є похідним від права попередньої власниці ОСОБА_5 , і після припинення її права власності, припиняється право користування цим житлом члена його родини. Тому проживання на цей час відповідача у спірній квартирі порушує його права, як нового власника квартири на мирне володіння та користування своїм майном .
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 24 червня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за поданим ОСОБА_2 позовом. 
У відзиві на позовну заяву відповідач ОСОБА_4 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , вважав позовні вимоги необґрунтованими через їх невідповідність положенням Цивільного процесуального кодексу України до оформлення позовних заяв, безпідставність пред`явлених вимог, внаслідок не надання доказів проживання відповідача у спірній квартирі та пред`явлення позову до тієї самої сторони та про той же самий предмет за яким уже ухвалено рішення суду про відмову у його задоволенні у справі №490/4385/19.
Посилався на відповідну судову практику національних судів та Європейського суду з прав людини. 
У вересні 2024 року відповідач ОСОБА_4 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , звернувся до суду з заявою про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 2 частини 1 статті 257 ЦПК України, оскільки позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи та окремо звернувся з заявою про закриття провадження у справі, оскільки в провадженні Центрального районного суду міста Миколаєва перебувала аналогічна цивільна справа №490/4385/19 з позовом того самого позивача ОСОБА_2 до декількох відповідачів, зокрема і ОСОБА_4 , про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення із спірної квартири. Тобто справа стосувалась спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, що і в цій цивільній справі. 
Вказував, що рішення у попередній справі не було оскаржено позивачем та набрало законної сили, а тому повторний розгляд позову є неможливим, що є підставою для закриття провадження у справі.
Посилався на відповідну судову практику.
У січні 2025 року позивач ОСОБА_2 , діючи через свою представницю звернувся з заявою про відвід судді.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 січня 2025 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено. Відведено суддю Черенкову Н. П. від розгляду справи. 
Ухвалою судді Центрального районного суду від 5 березня 2025 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л. М.
У липні 2025 року відповідач ОСОБА_4 , діючи через свого представника, звернувся з клопотанням про долучення до матеріалів справи копії рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 січня 2023 року у справі 490/4385/19.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 2 листопада 2025 року у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_4 про залишення позову без розгляду відмовлено.
Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 листопада 2025 року клопотання відповідача ОСОБА_4 задоволено, провадження у цивільній справі №490/4984/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 закрито.
Постановлюючи ухвалу, суд виходив з того, що за пред`явленими ОСОБА_2 позовними вимогами в цій справі, вже існує судове рішення, що набрало законної сили та ухвалене у спорі, який виник між тими самими сторонами, про той самий предмет.
Не погодившись із закриттям провадження позивач ОСОБА_2 , діючи через свою представницю ОСОБА_3 , подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просить ухвалу Центрального районного суду міста Миколаєва від 4 листопада 2025 року скасувати, а справу направити до місцевого суду для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що пред`явлений ним позов не є тотожним за предметом та сторонами іншому спору, що розглянутий судом у справі №490/4385/19 з ухваленням судового рішення від 18 січня 2023 року, оскільки обставини, що обґрунтовують звернення до суду є іншими, а тому нетотожність цього елементу не перешкоджає заінтересованим особам звернутись до суду з позовом і не дає суду підстав закривати провадження у справі. 
В розглянутій раніше судом цивільній справі №490/4385/19 за позовом до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення, позивач ОСОБА_2 подавав заяву про зміну предмету позову, у якій просив про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Дельта Банк» відповідно до вимог чинного законодавства забезпечити попередню власницю ОСОБА_5 та членів її родини ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , які підлягають виселенню зі спірної квартири, - іншим житловим приміщенням. Тобто під час звернення з попереднім позовом позивач обґрунтовував позовні вимоги тим, що банк, звертаючи стягнення на спірну квартиру, шляхом оформлення права власності на неї, повинен був забезпечити відповідачів іншим житловим приміщенням, оскільки позивач, купуючи її, не повинен нести тягар забезпечення відповідачів іншим майном при виселенні. 
У цій же справі позивач просить виселити ОСОБА_4 без надання іншого житлового приміщення, оскільки посилається на ті обставини, що місце проживання відповідача не зареєстровано у спірній квартирі, а його дружина з дітьми в спірній квартирі не проживає та не зареєстрована. В той же час відповідач ОСОБА_4 чинить перешкоди позивачу в користуванні належним йому майном.
Таким чином спір, що розглянуто у справі №490/4385/19, у якій ухвалено судом рішення, та де позивач просив Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Дельта Банк» забезпечити відповідачів іншим житловим приміщенням, не є тотожнім спору у цій цивільній справі, де позивач просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_4 , діючи через свого представника ОСОБА_1 , зазначав, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, а скаргу вважав такою, що не підлягає задоволенню, оскільки як вбачається із змісту рішення у справі №490/4385/19 Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та ПАТ «Дельта Банк» не є сторонами у цій справі, а зміст судового рішення не містить відомостей про звернення позивача із заявою про зміну предмету позову.
За наведеного вважав, що у цій та у попередній справі одночасно збігаються сторони, предмет та підстава позову, що є підставою для закриття провадження у справі.
Посилався на відповідну судову практику. 
23 грудня 2025 року представницею позивача подані додаткові пояснення, у яких представниця просила про зміну обґрунтування апеляційної скарги.
Справа розглянута за відсутністю її учасників та представниці позивача, які належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи та позивачем і його представницею подана заява про розгляд справи за їх відсутністю.
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 24 грудня 2025 року, постановленою протокольно у судовому засіданні, додаткові пояснення, які подані представницею позивача як зміна обґрунтування апеляційної скарги, залишені без розгляду з підстав, передбачених статтями 126, 364 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймають участь при розгляді справи, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав. 
При вирішенні справи судом встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідача без надання іншого житлового приміщення з підстав, передбачених статями 64, 150, 156 ЖК України та статями 317, 383 та 391 ЦК України. 
За обставинами, якими позивач обґрунтував пред`явлення цього позову до відповідача, слідує, що: відповідач не зареєстрований, але проживає у спірній квартирі; не є членом сім`ї позивача, яким з ним не укладено жодного договору та яким не надано дозвіл на вселення ОСОБА_4 ; відповідач має інше зареєстроване місце проживання, але перешкоджає позивачу у користуванні належною йому власністю; право власності на спірну квартиру попередньої власниці ОСОБА_5 , членом родини якої є відповідач, припинено ще до продажу майна позивачу іншим власником ПАТ «Дельта Банк», внаслідок чого право користування квартирою, як похідне право власниці, є припиненим і для відповідача.
В той же час, зі змісту рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 18 січня 2023 року, що набрало законної сили та ухвалене у цивільній справі №490/4385/19, за наслідками розгляду позову ОСОБА_2 , пред`явленого ним до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_6 і ОСОБА_4 , вбачається, що у цьому позові позивач просив про усунення перешкод в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів з підстав, передбачених статтями 64, 150, 156 ЖК України та статями 317, 383, 391 та 405 ЦК України. 
За обставинами, якими позивач обґрунтував пред`явлення попереднього позову до відповідачів у цивільній справі №490/4385/19 слідує, що: відповідачі не є зареєстрованими, але проживають у спірній квартирі; не є членами родини позивача, яким з ними не укладено жодного договору та яким не надано дозвіл на їх вселення до спірної квартири; відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні належною йому власністю; право власності на спірну квартиру попередньої власниці ОСОБА_7 , членами родини якої є інші відповідачі, припинено ще до продажу майна позивачу іншим власником ПАТ «Дельта Банк», внаслідок чого право користування квартирою, як похідне право власниці, є припиненим і для відповідачів.
Крім того, з матеріалів цієї цивільної справи №490/4385/19, яку витребував для огляду суд апеляційної інстанції слідує, що позивачем ОСОБА_2 заяв про зміну предмету чи підстав позову до суду не подано, внаслідок чого судом ухвалене рішення за наслідками поданого ним первісного позову, де позивачем не заявлено про іншій спосіб виселення із наданням відповідачам іншого житлового приміщення чи зобов`язання будь-кого його надати. А отже, незважаючи на відсутність вказівки у пред`явлених вимогах про виселення відповідачів із спірного приміщення «без надання іншого житлового приміщення», за змістом та підставами позову ОСОБА_2 заявлено про усунення перешкод в користуванні його власністю саме способом виселення без надання іншого житла відповідно до заявленої ним підстави, передбаченої статтями 150, 156 ЖК України. 
У відповідності до пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Результат аналізу пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.
Вказана підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав.
У пунктах 26, 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) зазначено, що за пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову це річ, щодо якої виник спір. Предмет позову опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів.
Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19)).
Визначаючи підстави позову як елемент його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону, позивач просить про захист свого права.
Отже, суд закриває провадження у справі, якщо в позовах одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного з цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.
Тобто неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими ж сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках набрання рішенням суду законної сили.
Тому, проаналізувавши зміст судового рішення від 18 січня 2023 року, що набрало законної сили, та зміст позовної заяви, пред`явленої ОСОБА_2 до ОСОБА_4 в цій цивільній справі, слід виснувати, що в обох позовах збігаються сторони (позивач ОСОБА_2 , відповідач ОСОБА_4 ), підстави (обставини спору та норми, якими позивач їх обґрунтовує - статті 64, 150, 156 ЖК України та статті 317, 383 та 391 ЦК України) та предмет позову (усунення перешкод шляхом виселення), і позивачем не заявлено про наслідки такого виселення відповідачів/відповідача з наданням іншого житлового приміщення в порядку статті 109 ЖК України, тобто заявлено про виселення зі спірного житлового приміщення без будь-якого переселення в інше житлове приміщення. 
За такого висновок суду про необхідність закриття провадження у справі є правильним, а посилання на пункт 3 частини 1 статті 255 ЦПК України, із закриттям провадження у цивільній справі є обґрунтованим.
Доводи представниці позивача, що два позови не є тотожними, оскільки в попередньому ОСОБА_2 змінювався предмет позову не є слушними, оскільки за матеріалами оглянутої цивільної справи №490/4385/19 такі заяви позивача відсутні.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, так як ухвала суду постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, та не підлягає скасуванню. 
На підставі викладеного та у відповідності до положень, передбачених пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України, статті 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду, яка є судовим рішенням. 
Керуючись статтями 365, 367, 375, 379, 382 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану від його імені представницею ОСОБА_3 , залишити без задоволення а ухвалу Центрального  районного суду міста Миколаєва від 4 листопада 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена з цього дня в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча    О. О. Ямкова

Судді        Т. В. Крамаренко

О. В. Локтіонова