Справа № 515/846/25
Провадження № 3/515/312/26

Татарбунарський районний суд Одеської області 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 січня 2026 року м. Татарбунари
Суддя Татарбунарського районного суду Одеської області Олійник К. І., розглянувши справу, яка надійшла від відділення поліції №2 Білгород-Дністровського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП),-
В С Т А Н О В И В:
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 341747 від 26.05.2025 р. складеного поліцейським СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ст. с-т Гречальним В. В. вбачається, що 25.05.2025 о 23:50 год а/д Т1628 в с. Нерушай Білгород-Дністровського району Одеської області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, а саме: автомобілем марки «Volkswagen CC» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху, та вчинив правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП України.
У судове засідання ОСОБА_1 не з`явився, про дату і місце розгляду справи повідомлений належним чином.
24 вересня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 , адвокат Козловська Т. В., подала клопотання про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП посилаючись на те, що ОСОБА_2 не визнаючи вину зазначає про те, що причиною зупинки автомобіля стала нібито «дивна поведінка на дорозі». Однак зазначена підстава є оціночною та не містить жодних конкретних фактів чи ознак, передбачених ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», які б давали право на зупинку транспортного засобу. Працівники поліції не зафіксували жодного конкретного порушення Правил дорожнього руху, а лише суб`єктивно послалися на «підозрілу манеру руху». Більш того, безпосередню зупинку автомобіля здійснював не той екіпаж патрульної поліції, який у подальшому оформлював адміністративні матеріали, а слідчооперативна група (СОГ), що поверталася з іншого виклику. Саме працівники СОГ, не маючи на той момент законних підстав та відповідної компетенції для проведення огляду на стан сп`яніння, зупинили клієнта та, за власною ініціативою, викликали патрульний екіпаж для оформлення протоколу, посилаючись на нібито виявлені ними «ознаки сп`яніння». Така послідовність дій викликає обґрунтовані сумніви у законності самої зупинки. Закон чітко розмежовує повноваження слідчо-оперативних груп та патрульної поліції, а отже дії СОГ щодо зупинки транспортного засобу та первинної оцінки стану водія виходять за межі їхніх повноважень. Наведені факти свідчать про порушення процедури, визначеної чинним законодавством, та ставлять під сумнів належність і допустимість доказів, отриманих у результаті такої зупинки.
Особливої уваги заслуговує характер відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння. Обставини вказують на можливий психологічний тиск з боку працівників СОГ. Зі слів клієнта, до початку офіційної відеофіксації йому нібито пропонували «вирішити питання» грошовою винагородою в обмін на не виклик представників ВСП, що пов`язано з його статусом військовослужбовця. Після категоричної відмови клієнта працівники поліції викликали патруль для оформлення адміністративного матеріалу та повідомили, що у разі його «добровільної» відмови від огляду виклик ВСП здійснюватися не буде. Такі дії містять ознаки непрямого примусу і психологічного впливу, що унеможливлює визнання відмови добровільною та усвідомленою. Крім того, пропозиція пройти огляд була сформульована некоректно. 
З відео вбачається, що працівники поліції подавали її не як обов`язок водія, передбачений законом, а як ніби-то особисте бажання або «право» клієнта. Відсутність чітких роз`яснень прав та наслідків відмови створює враження провокації правопорушення та свідчить про невиконання працівниками поліції процесуального обов`язку щодо належного інформування особи. Таким чином, відмова від огляду не є результатом свідомого, обдуманого волевиявлення, а наслідком попереднього поза камерою спілкування, з елементами психологічного тиску. Крім того під час складання протоколу та проведення відеофіксації ігнорується військовий статус ОСОБА_1 
15 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 , адвокат Козловська Т. В., подала клопотання про визнання процедури огляду недійсною посилаючись на те, що працівниками поліції при складанні даного адміністративного матеріалу також були допущені порушення порядку огляду ОСОБА_1 як військовослужбовця, які зокрема полягали в наступному.
Так, матеріали даної справи містять докази того, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , а отже це вказує на особливий правовий статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, для яких КУпАПом визначено окремий порядок огляду, регламентований ст. 266-1 КУпАП. Військовослужбовець ОСОБА_1 за приписами ч. 3 ст. 266-1 КУпАП міг бути підданий огляду тільки посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів відповідно до порядку, встановленого ч.ч. 2-7 ст. 266-1 КУпАП. Працівниками поліції зазначеного установленого законом порядку не було дотримано. Тому просить визнати процедуру огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння такою, що не відповідає вимогам чинного законодавства, саму процедуру огляду - недійсною, а протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 341747 від 26.05.2025 р та всі матеріали, які було складено на підставі цього документу - недопустимими, недостовірними та неналежними доказами і відповідно не посилатися на них при ухваленні судового рішення по справі.
Того ж дня представник ОСОБА_1 , адвокат Козловська Т. В., подала клопотання про призначення покарання з урахуванням принципу індивідуалізації покарання, посилаючись на те, що ОСОБА_1 , як особа, що притягається до адміністративної відповідальності, проходить військову службу у складі Збройних Сил України, бере активну участь у відсічі збройної агресії Російської Федерації проти України та, окрім іншого, виконує обов`язки водія військової частини, забезпечуючи перевезення особового складу, озброєння та необхідного спорядження для виконання бойових завдань. Збереження посвідчення водія та відповідного права керування транспортними засобами є критично необхідним для належного виконання покладених на нього службових обов`язків та захисту Батьківщини, а позбавлення такого права може створити ризики для обороноздатності підрозділу та Збройних Сил України в цілому. 
У даному випадку призначене судом покарання фактично паралізує можливість виконання ОСОБА_1 конституційного обов`язку із захисту Батьківщини згідно вимог ст. 65 Конституції України. 
За таких обставин, з урахуванням висновків, зазначених Конституційним Судом України, сторона захисту вважає за можливе клопотати перед судом про застосування у даній справі про адміністративне правопорушення аналогію закону ст. 69 КК України щодо не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами. 
У даному випадку конституційний обов`язок із захисту Батьківщини, визначений ст. 65 Конституції України, та принцип індивідуалізації покарання, визначений ст. 61 Конституції України, переважає суспільний інтерес в необхідності покарання особи. При цьому, можливе покарання у вигляді істотного штрафу у розмірі 17 000,00 грн, на переконання сторони захисту, буде очевидно достатнім для виправлення ОСОБА_1 та попередження вчинення ним інших адміністративних правопорушень (у разі доведення його вини в інкримінованому діянні поза розумним сумнівом).
22 жовтня 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 , адвокат Козловська Т. В., подала клопотання в якому просить дослідити безпосередньо в судових засіданнях під час розгляду зазначеної справи всі зібрані докази, в тому числі і долучений відеозапис шляхом його перегляду саме під час проведення таких засідань.
12 листопада 2025 року через систему «Електронний суд» представник ОСОБА_1 , адвокат Козловська Т. В., подала клопотання, згідно якого просить проводити судовий розгляд справи № 515/846/25 з його повною фіксацією відповідними технічними засобами. 
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосереднього його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, в своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 у справі "Смірнова проти України").
Вирішуючи питання про розгляд справи у відсутності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення суд враховує, що останній обізнаний з фактом складення на нього протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП та неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи.
Зважаючи на те, що судом вжито усіх необхідних заходів для повного та всебічного з`ясування обставин справи, підстав для скерування справи для додаткового оформлення суддя не вбачає, враховуючи вимоги ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, згідно якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення, суд вважає, що слід вирішити справу у відсутності особи, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення та в межах тих доказів, які містяться у матеріалах справи (долучені до протоколу про адміністративне правопорушення та надані адвокатом Адаєвського А. О.).
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Частиною 1 ст. 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 252 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (зі змінами та доповненнями, далі -ПДР України).
Пунктами 1.3. та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Правилами дорожнього руху регламентовано, що водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин, та передавати керування транспортним засобом особам, які перебувають у стані алкогольного сп`яніння, під впливом наркотичних чи токсичних речовин, у хворобливому стані, у стані стомлення або під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу. Водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Статтею 266 КУпАП визначено, що огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Аналогічні положення щодо порядку проведення огляду водіїв транспортних засобів про визначення стану сп`яніння закріплені у п. п. 3, 6, 7 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 р. № 1103, та п.п. 6, 7 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС та МОЗ за № 1452/735 від 09.11.2015 року №1413/27858.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в уповноваженої особи поліції є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Заборона зловживання правом знайшла своє закріплення у статті 17 Конвенції, згідно якої жодне з положень Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.
Суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Дослідивши матеріали справи, оглянувши відеозаписи, суд прийшов до переконання, що в діях  ОСОБА_1 містяться ознаки правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
З наданих суду відеозаписів чітко вбачається відмова водія  ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння.
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння (зокрема й у закладі охорони здоров`я) зафіксований також і у протоколі про адміністративне правопорушення та направленні на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Статтею 130 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Отже, у діях (бездіяльності) водія вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, а саме відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, про що був складений відповідний протокол про адміністративне правопорушення. 
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідальність за ст. 130 КУпАП несуть особи, які керують транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Ознаками алкогольного сп`яніння, згідно з п. 3 розділу І Інструкції, є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Пунктом 4 розділу 1 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (далі - Інструкція) визначено ознаки сп`яніння.
У відповідності з п. 6 розділу 1 Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Згідно з п. 7 розділу 1 Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху» від 16.02.2021 р., який набув чинності 17.03.2021, внесено зміни до КУпАП, зокрема до ст. 266 КУпАП.
За ч. 2 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Частиною 6 статті 266 КУпАП передбачено направлення особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 6 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції і проведення такого огляду, затвердженого Постановою КМУ від 17.12.2008 р. № 1103 (далі - Порядок)передбачено, що водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
За приписами п. 8 Порядку у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я, поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, нормами законодавства передбачено порядки оформлення відмови водія транспортного засобу від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу та відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в установах охорони здоров`я. При цьому, направлення на огляд водія транспортного засобу видається поліцейським у разінаявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, чи у випадку непогодження водія транспортного засобу з результатами огляду на місці. Також, направлення може видаватися у випадку відмови водія від проходження огляду на місці зупинки та погодження огляду у закладах охорони здоров`я. Свідки проходження огляду водієм на стан сп`яніння залучаються лише у випадку неможливості застосування технічних засобів.
При складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 130 КУпАП поліцейський зобов`язаний дотримуватись відповідного алгоритму дій (процедури) при проведенні огляду та оформленні його результатів, в тому числі фіксування відмови від проходження огляду водієм.
Пунктом 11 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Як вбачається з протоколу та не заперечується особою, відносно якої він складений, 
Протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 341747 складений саме за відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
На переконання суду, надані докази на підтвердження винуватості ОСОБА_1 є належними, допустимими, достовірними та отримані з передбачених законом джерел, у передбачений законом спосіб, зафіксовані у належній процесуальній формі, узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, та доповнюють один одного. 
Доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується дослідженими матеріалами справи, а саме:
?протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕРП 1 №341747 від 26 травня 2025 року, який відповідає вимогам ст.256 КУпАП;
?копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справ про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4817891, датованою 26 травня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.126 ч.1 КУпАП з накладення штрафу на користь держави;
?направленням на огляду водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження такого огляду; 
?довідкою ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області, з якої вбачається, що ОСОБА_1 протягом року до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 КпАП України не притягувався, посвідчення водія отримував серії НОМЕР_3 від 25.11.2014;
?рапортом старшого відділення №2 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області О. Ведути з викладеними обставинами вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушенням передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
?рапортом поліцейського СРПП ВП №2 Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області В. В. Гречального з викладеними обставинами вчинення ОСОБА_3 адміністративного правопорушенням передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; 
?диском з відеозаписом. 
Таким чином, у суду не виникає сумніву щодо доведеності вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке полягає у відмові пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння.
Доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП підтверджується оглянутими відеозаписами, з яких чітко вбачається порушення останнім вимог п. 2.5 ПДР, згідно якого водій зобов`язаний на вимогу робітника поліції пройти у встановленому законом порядку медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини стала практика Європейського суду з прав людини є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
У відповідності до рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих не спростованих презумцій факту.
Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 року, яке, з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зазначив, що будь - яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
З наведеного вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 порушив п. 2.5 ПДР України та вчинив правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП України.
Доводи представника ОСОБА_1 , адвоката Козловської Т. В., про закриття провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи. 
Доводи представника ОСОБА_1 , адвоката Козловської Т. В., про визнання процедури огляду недійсною, враховуючи те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_2 , а отже це вказує на особливий правовий статус ОСОБА_1 як військовослужбовця, для яких положеннями КУпАП визначено окремий порядок огляду, регламентований ст. 266-1 КУпАП, суд відхиляє з огляду на наступне.
Адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 130
КУПАП, може бути вчинено в таких формах:
?керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції;
??передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані
?такого сп?яніння чи під впливом таких лікарських препаратів;
?відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною першою статті 172-20 КУПАП передбачено адміністративну
відповідальність за такі діяння:
?розпивання алкогольних, слабоалкогольних напоїв або вживання наркотичних засобів, психотропних речовин чи їх аналогів військовослужбовцями, військовозобов?язаними та резервістами під час проходження зборів на території військових частин, військових об?єктів;
??появу таких осіб на території військової частини в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп?яніння;
????виконання ними обов?язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп?яніння;
??відмову таких осіб від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння.
З наведеного випливає, що діяння, передбачені частиною першою статті 130 КУпАП, крім передачі керування транспортним засобом, охоплюються об?єктивною стороною правопорушення, передаченого статтею 172-20 цього Кодексу, у формах виконання військовослужбовцями обов?язків військової служби в нетверезому стані, у стані наркотичного чи іншого сп?яніння та відмови від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння, але лише за умови, якщо такі діяння вчинені військовослужбовцем безпосередньо під час виконання обов?язків військової служби.
Суб?єктом адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 130 КУпАП, є будь-яка осудна особа, яка керує транспортним засобом у віці, з якого настає адміністративна відповідальність, а передбаченого статтею 172-20 - військовослужбовець, військовозобов?язаний та резервіст під час проходження зборів на території військових частин, військових об?єктів.
Згідно із частиною дев?ятою статті 1 Закону України від 25 березня 1992 року N? 2232-XII «Про військовий обов?язок і військову службу» (далі - Закон N? 2232-XII) військовослужбовці - це особи, які проходять військову службу.
Частиною четвертою статті 24 Закону N? 2232-ХІI встановлено, що військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов?язки військової служби:
?на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять);
?на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби;
????поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов?язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника);
????під час виконання державних обов?язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов?язки не були пов?язані з військовою службою;
????під час виконання обов?язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Вирішуючи питання про кваліфікацію дій військовослужбовця, який керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та/або відмовився від проходження огляду на стан сп?яніння, крім іншого, суд у кожному конкретному випадку має встановити факт виконання обов?язків військової служби на момент вчинення діяння з урахуванням положень частини четвертої статті 24 Закону N? 2232-XII.
З огляду на викладене в разі керування військовослужбовцем під час виконання обов?язків військової служби транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмови від проходження відповідно до визначеного порядку огляду на стан сп?яніння, з урахуванням встановлених фактичних обставин, дії такої особи підлягають кваліфікації за статтею 172-20 КУпАП, яка є спеціальною нормою щодо військовослужбовців (розмежування за спеціальним суб?єктом).
Наявність у цій категорії адміністративних правопорушень спеціального суб?єкта - військовослужбовця під час виконання обов?язків військової служби зумовлює застосування спеціального порядку його огляду на стан алкогольного сп?яніння, встановленого статтею 266-1 КУПАП та Порядком направлення військовозобов?язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, та проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 січня 2024 року N? 32. Відповідно до пункту З вказаного Порядку огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов?язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов?язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Натомість у разі невстановлення судом факту виконання військовослужбовцем обов?язків військової служби під час керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп?яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або відмови від проходження огляду на стан сп?яніння дії військовослужбовця мають кваліфікуватися за статтею 130 КУПАП, а його огляд на стан сп?яніння має здійснюватися за правилами статті 266 цього Кодексу.
Підсумовуючи наведене, питання стосовно кваліфікації діяння військовослужбовця та порядку проведення його огляду на стан сп?яніння вирішується судом у кожному конкретному випадку з огляду на встановлені фактичні обставини справи.
Враховуючи, що у даній конкретній справі, судом не встановлено обставин, що ОСОБА_1 під час керування транспортним засобом виконував обов?язки військової служби, то дії останнього правильно кваліфіковано працівниками поліції, а саме за статтею 130 КупАП.
За вказаних обставин, доводи представника ОСОБА_1 , адвоката Козловської Т. В., про те, що процесуальні документи при допущенні військовослужбовцями Збройних Сил України адміністративних проступків зазначеної категорії повинні складатися уповноваженою особою ВСП, як це передбачено ст. 266-1 КУпАП, у даній конкретній справі, - є помилковими. 
Клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Козловської Т. В., про застосування у даній справі про адміністративне правопорушення аналогію закону, а саме ст. 69 КК України, щодо не накладення додаткового стягнення на ОСОБА_1 у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
За приписами частини першої статті 2 КУПАП законодавство України про адміністративні правопорушення складається із цього Кодексу та інших законів України.
Згідно зі статтею 246 КУПАП порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в районних, районних у містах, міських чи міськрайонних судах визначається цим Кодексом та іншими законами України.
За приписами статті 7 КУПАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв?язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Положення частини першої статті 130 КУпАП передбачають позбавлення права керування транспортними засобами як додаткове обов`язкове стягнення, й вказане положення є імперативним щодо позбавлення права керування транспортним засобом, тому таке стягнення має бути застосовано безальтернативно.
Щодо клопотання представника ОСОБА_1 , адвоката Козловської Т. В., щодо проведення судового розгляду з його повною фіксацією відповідними технічними засобами, суд зазначає наступне.
Положеннями КУпАП не передбачено здійснення фіксування судового процесу. Фіксація судового провадження передбачена положеннями кримінального процесуального кодексу, цивільного процесуального кодексу та кодексом адміністративного судочинства України.
При цьому судом враховується, що не передбачено обов`язку здійснювати фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у разі неприбуття в судове засідання осіб, які беруть участь у судовому провадженні (ст. 107 КПК, ст. 247 ЦПК, ст. 229 КАС).
Враховуючи те, що ОСОБА_1 та його представник, адвокат Козловська Т. В., у судове засідання не з`явилися, то задоволені клопотання про здійснення фіксації судового процесу з використанням офіційних технічних засобів суд відмовляє.
Суд враховує усталену практику ЄСПЛ який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). 
Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, тому решта доводів адвоката Козловської Т. В. судом відхиляються з огляду на те, що вони у своїй сукупності спрямовані на уникнення від відповідальності за скоєне ОСОБА_1 правопорушення та не спростовують винуватості останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ст. 10 КпАП України, адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.\Згідно положень ст. 23 КУПАП, адміністративні стягнення є мірою відповідальності і застосовуються з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчинення нових правопорушень, як самим правопорушником, так і іншими особами.
На підставі викладеного, з урахуванням характеру скоєного правопорушення, даних про особу ОСОБА_1 , приймаючи до уваги ступінь його вини, відсутність обставин, що пом`якшують адміністративну відповідальність та інші вимоги ст. 33 КУпАП, з метою виховання правопорушника та попередження наступних правопорушень, суд приходить до висновку про необхідність накладення на винного адміністративного стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами.
Підстав, що виключають адміністративну відповідальність згідно ст. 17 КУпАП України, у справі не встановлено.
Судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягнення відповідно до положень ст. 40-1 КУпАП.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 33, ч.1 ст.130,251,252,283-285,307-308 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 (сімнадцять тисяч) грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Штраф повинен бути сплачений протягом 15 днів з дня отримання даної постанови, шляхом його внесення за наступними реквізитами: Одеська область, отримувач: ГУК в Од.обл./Одеськаобл./21081300, код ЄДРПОУ: 37607526, банк отримувача: Казначейство України (ел.адм.подат.), номер рахунку:UA848999980313080149000015001, код КДБ:21081300.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь держави (стягувач Державна судова адміністрація України) судовий збір в розмірі 605,60 грн (шістсот п`ять грн 60 коп) за наступними реквізитами: стягувач ГУК у м.Києві/м.Київ 22030106, код за ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету 22030106.
У разі несплати правопорушником даного штрафу в установлений строк, стягнути з нього подвійний розмір штрафу, визначений цією постановою, відповідно до ст. 308 КУпАП.
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду через Татарбунарський районний суд Одеської області.
Постанова може бути пред`явлена до виконання протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Суддя К. І. Олійник