Справа № 464/7540/25
пр.№ 2/464/822/26 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2026 року м.Львів
Сихівський районний суд м. Львова
у складі: судді Шашуріної Г.О.,
секретар судового засідання Федак Б.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу № 464/7540/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

у с т а н о в и в:

Адвокат Василик Ю.М., від імені та в інтересах позивача, звернулася до Сихівського районного суду м.Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у розмірі 2 500,00 доларів США, покликаючись на невиконання останнім взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28 жовтня 2025 року таку передано на розгляд судді Шашуріній Г.О.
Ухвалою судді від 03 листопада 2025 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 
Ухвалою судді від 11 листопада року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 
Учасники справи у судове засідання призначене на 10:00 год 13 січня 2026 року не з`явилися.
Позивач бере участь у справі через представника – адвоката Василик Ю.М., яка скористалася правом, наданим ч.3 ст.211 ЦПК України, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач у судові засідання повторно не з`явився, належним чином повідомлявся про дату, час і місце проведення такого, причин неявки не повідомив та не подав відзив на позовну заяву.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи передбачені ст.223 ЦПК України. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (ч.4 ст.223 ЦПК України).
За умовами ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням наявності всіх наведених вище умов суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється за вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися нам припущеннях. (ст.ст.12, 81 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України). 
Як регламентовано п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. 
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010 висловлено правову позицію, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
За умовами ст.ст.526, 530, 629 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст.1047 ЦК України).
За вимогами ч.1 ст.1049 позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Між позивачем та відповідачем, 11 серпня 2025 року укладено договір позики у формі розписки та відповідачу надано кошти у сумі 2 500,00 доларів США, які останній зобов`язувався повернути 11 вересня 2025 року.
Судом установлено, що позивачем умови укладеного договору виконано, проте відповідач взяті на себе зобов`язання не виконав та позику не повернув, а відтак має борг у сумі 2 500,00 доларів США. Докази повернення позики в повному (частковому) обсязі відповідно до вимог ст.545 ЦК України відповідачем не надано. 
Висновки щодо можливості ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц; від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16.
Ураховуючи те, що позичальником кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті та обов`язковості договору для сторін, доводи позивача щодо стягнення з відповідача суми боргу є підставними та позов підлягає задоволенню. Суд акцентує увагу, що відповідач не скористався своїм правом подати відзив на позовну заяву, а тому справа вирішується за наявними матеріалами.
Також, позивачем заявлено про відшкодування за рахунок відповідача 5 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. 
Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу .
За умовами ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи – у разі задоволення позову - на відповідача.
Вивчивши подані докази в підтвердження понесення судових витрат: (договір про надання правничої допомоги № 15/10-25цс від 15 жовтня 2025 року; акт здачі прийняття виконаних робіт (наданих послуг) до вказаного договору від 27 жовтня 2025 року, з якого вбачається, що вартість правничої допомоги за надані послуги становить 5 000 грн (вивчення та аналіз судової практики, підготовка позовної заяви), платіжна інструкція про оплату), такі ґрунтуються на положеннях ст.137 ЦПК України, неспівмірності таких не встановлено, адже стороною відповідача відповідне клопотання не заявлено. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами – ч.6 ст.137 ЦПК України.
У порядку ст.141 ЦПК України на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 1 211,20 грн судового збору.

Керуючись ст.ст.12, 13, 82, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задоволити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у сумі 2 500,00 доларів США.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5 000,00 грн, а також 1 211,20 грн судового збору.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення набирає законної сили в порядку ст.273 ЦПК України.

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 
відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 
Повне рішення суду складено 13 січня 2026 року.

Суддя Галина ШАШУРІНА