П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/29839/23	

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача Скрипченка В.О.,

суддів Вербицької Н.В. та Федусика А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року (суддя Андрухів В.В., м. Одеса, повний текст рішення складений 06.11.2025) про прийняття звіту про виконання рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року по справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до постанови Верховного Суду від 10.03.2025 набрало законної сили рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №420/29839/23, яким:
- визнано протиправними дії Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області щодо відмови, викладеної в листі від 25.10.2023 №Щ-55, у наданні ОСОБА_1 запитуваної публічної інформації;
- зобов`язано Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надати ОСОБА_1 відомості щодо вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради на території смт. Таїрове (не більше 0,15 гектара), с. Сухий Лиман (не більше 0,25 гектара) та призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 09.04.2025 зобов`язано Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області подати звіт про виконання рішення суду у справі №420/29839/23.

25.04.2025 до суду від відповідача надійшов звіту про виконання судового рішення, у якому зазначено про надсилання позивачу листа вих. №360 від 31.03.2025 про те, що згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, до земельних ділянок, які відповідають вищевказаним умовам, відносяться наступні земельні ділянки: 5123784200:01:001:0472; 5123784200:01:001:0478; 5123784200:02:001:0763.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 прийнято звіт Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 25.04.2025 року про виконання судового рішення у справі №420/29839/23 та одночасно встановлено новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/29839/23.
Приймаючи таке рішення суд зазначив, що ухвалюючи рішення у даній справі, суд не обмежувався певною кількістю земельних ділянок, відомості стосовно яких має надати Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області. Зі змісту ухваленого рішення випливає, що такий перелік має включати усі вільні земельні ділянки. Надаючи відомості лише стосовно трьох земельних ділянок, Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області не зазначено про відсутність інших вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради на території с. Сухий Лиман (не більше 0,25 гектара) та не зазначено жодної вільної земельної ділянки (або про відсутність таких) на території смт. Таїрове (не більше 0,15 гектара), які призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку.

19.09.2025 до суду від позивача надійшло клопотання, в якому заявник просив встановити новий строк для подання звіту та накласти штраф на керівника суб`єкта владних повноважень.
Подане клопотання мотивовано тим, що у встановлений судом строк Таїровською селищною радою Одеського району Одеської області звіт про виконання рішення суду не подано, про наявність поважних причин, які унеможливлюють подання такого звіту, не повідомлено.

23.09.2025 до суду надійшов звіт про виконання відповідачем судового рішення, про причини несвоєчасного подання звіту не повідомлялося.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 03.10.2025 у прийнятті звіту від 23.09.2025 та у накладенні штрафу за неподання / несвоєчасне подання звіту про виконання судового рішення відмовлено. Судом встановлено Виконавчому комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/29839/23.
Вирішуючи клопотання позивача суд звернув увагу, що ухвалою від 04.07.2025 було помилково зазначено про прийняття звіту Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області при тому що такий звіт було подано Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області через електронний кабінет ради.
Крім того, суд помилково встановив Таїровській селищній раді Одеського району Одеської області новий строк для подання звіту про виконання судового рішення у справі №420/29839/23, а не Виконавчому комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області, який є відповідачем у справі.

Також 03.10.2025 суд прийняв ухвалу, якою виправив допущену судом описку в тексті ухвали суду від 04.07.2025 року у найменуванні особи, якою подано звіт про виконання рішення суду та якій встановлено строк для подання звіту з покладенням зобов`язання подати звіт про виконання рішення суду та замість помилкового - "Таїровська селищна рада Одеського району Одеської області" читати "Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області" в усіх відмінках.

31.10.2025 відповідач подав до суду звіт про виконання судового рішення, в якому зазначив, що враховуючи висновки суду, які викладені в ухвалі суду від 04.07.2025, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 у справі №420/29839/23 надісланий позивачу лист вих. №1118 від 29.10.2025.
У наведеному листі повідомлено, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22 січня 2024 року про надання відомості щодо вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради на території смт. Таїрове (не більше 0,15 гектара), с.Сухий Лиман (не більше 0,25 гектара) та призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку, згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речових прав на земельні ділянки, до земельних ділянок, що відповідають вищевказаним умовам, відносяться: 5123784200:01:001:0472, 5123784200:01:001:0478, 5123784200:02:001:0763.
Також, у вказаному листі повідомлено, що відомості про інші вільні (не зайняті) земельні ділянки державної або комунальної власності, крім зазначених раніше, за даними Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області - відсутні.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 прийнято звіт Виконавчого комітету Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області від 31.10.2025 про виконання рішення у справі №420/29839/23.

Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою позивач подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 06.11.2025 у справі №420/29839/23, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
На думку апелянта, приймаючи оскаржену ухвалу суд першої інстанції формально підійшов до вирішення процесуального питання, належним чином не перевірив викладені виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області у звіті обставин у контексті їх документального підтвердження. Апелянт переконаний, що одного лише зазначення в листі №1118 від 29.10.2025 про відсутність інших вільних земельних ділянок не є достатнім для того, щоб уважати доведеною таку обставину.
Також апелянт звернув увагу, що суд не надав йому можливості ознайомитись із змістом поданого органом місцевого самоврядування звіту щодо виконання рішення суду та висловити власну позицію з приводу наведених у ньому обґрунтувань (звіт про виконання судового рішення ані відповідачем, ані судом першої інстанції йому не направлявся).

Відповідач надіслав до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, у якому, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Судом першої інстанції спірне питання було розглянуто в порядку письмового провадження.

Апеляційним судом справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів у разі, в тому числі, відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду колегія суддів дійшла таких висновків.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
В адміністративному судочинстві обов`язковість виконання судового рішення має особливо важливе значення, оскільки, виходячи із завдань адміністративного судочинства щодо ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, судовий захист може вважатися ефективним лише за умови своєчасного та належного виконання судового рішення, зазвичай, боржником в якому є держава в особі її компетентних органів, а тому адміністративні суди, які, здійснюючи судовий контроль та застосовуючи інші пов`язані процесуальні засоби, повинні максимально сприяти реалізації конституційної засади обов`язковості судового рішення, що узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 01.02.2022 у справі №420/177/20 та ухвалах від 26.01.2021 у справі №611/26/17, від 07.02.2022 у справі №200/3958/19-а.
Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, ухвалених судом в адміністративних справах, встановлено у статті 382 КАС України.
Відповідно до статті 382-2 КАС України суд розглядає звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення протягом десяти днів з дня його надходження в порядку письмового провадження, а за ініціативою суду чи клопотанням сторін у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду питання, не перешкоджає судовому розгляду.
Звіт суб`єкта владних повноважень про виконання судового рішення має містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається звіт; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) особи, яка подає звіт, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб); 4) номер справи, в межах якої ухвалено відповідне судове рішення; 5) відомості про виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, строк, порядок та спосіб його виконання; 6) у разі невиконання судового рішення: орієнтовні строки виконання такого рішення та їх обґрунтування; відомості про обставини, які ускладнюють виконання судового рішення суб`єктом владних повноважень, які заходи вжито та вживаються ним для їх усунення; 7) перелік документів та інших матеріалів, що додаються до звіту та підтверджують обставини, зазначені у ньому.
До звіту додаються: 1) довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо звіт поданий представником і такі документи раніше не подавалися; 2) докази направлення копій звіту та доданих до нього матеріалів іншим учасникам справи з урахуванням положень статті 44 цього Кодексу.
Згідно з частинами 1 - 3 статті 382-3 КАС України суд за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини 5 статті 382-1 цього Кодексу. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Суд також відмовляє у прийнятті звіту, якщо звіт подано без додержання вимог частин другої та/або третьої статті 382-2 цього Кодексу.
У разі постановлення ухвали про відмову у прийнятті звіту суд накладає на керівника суб`єкта владних повноважень штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також додатково може встановити новий строк подання звіту відповідно до частини третьої статті 382-1 цього Кодексу або за власною ініціативою розглянути питання про зміну способу і порядку виконання судового рішення.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 зобов`язано Виконавчий комітет Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області надати ОСОБА_1 відомості щодо вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради на території смт. Таїрове (не більше 0,15 гектара), с. Сухий Лиман (не більше 0,25 гектара) та призначені для будівництва і обслуговування жилого будинку.
Загалом, поняття "відомості" це певні факти, що лягають в основу інформації. У свою чергу, інформація за своїм змістом повинна бути достовірною, повною, зрозумілою.
Так, на виконання вимог суду 25.04.2025 до суду від відповідача надійшов звіт про виконання судового рішення, у якому зазначено про надсилання позивачу листа вих. №360 від 31.03.2025 про те, що згідно Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку, до земельних ділянок, які відповідають вищевказаним умовам, відносяться: 5123784200:01:001:0472; 5123784200:01:001:0478; 5123784200:02:001:0763.
До звіту будо додано Інформацію Державного земельного кадастру по кожній земельної ділянці (т. ІІ а.с.27-31).
До додаткових пояснень до звіту відповідач надав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та копію кадастрової карти (т. ІІ а.с. 50-56).
На переконання колегії суддів, ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 04.07.2025 такий звіт органу місцевого самоврядування був прийнятий обґрунтовано, адже надана відповідачем інформація щодо трьох земельних ділянок підтверджується відповідними документами.
Водночас суд вказав, що надаючи відомості лише стосовно трьох земельних ділянок, виконавчим комітетом не зазначено про відсутність інших вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради.
Листом від 29.10.2025 за №1118 відповідач повідомив позивача про відсутність інших вільних (не зайнятих) земельних ділянок державної або комунальної власності, які знаходяться в межах відання Таїровської селищної ради на території с. Сухий Лиман (не більше 0,25 гектара) та вказано про відсутність земельних ділянок, які мають відповідати затребуваними позивачем ознакам, на території смт. Таїрове (не більше 0,15 гектара), оскільки, згідно з Інформацією Державного земельного кадастру про право власності та речових прав на земельні ділянки, а також за наявними даними у відповідача, відомості про інші вільні (не зайняті) земельні ділянки державної або комунальної власності, які відповідають ознакам, наведеними позивачем у звернені від 25.10.2023 №Щ-55, у відповідача відсутні.
Ґрунтуючись на зазначеному вище та приймаючи до уваги обставини даної справи, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для прийняття звіту суб`єкту владних повноважень, не на користь якого ухвалено судове рішення, є правильним.
Доводи апеляційної скарги позивача є неаргументованими та такими, що ґрунтуються виключно на припущеннях та його суб`єктивній думці.
Так, згідно із частинами першою, третьою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості. Кожна особа, яка звернулася за судовим захистом, розпоряджається своїми вимогами на свій розсуд, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
У статтях 73-76 КАС України врегульовано питання належності, допустимості, достовірності та достатності доказів. Так, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими є докази, які одержані в порядку, встановленому законом, та які можуть підтверджувати конкретні обставини справи; достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи; достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Частиною другою статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Водночас потрібно враховувати і вимоги частини першої статті 77 цього Кодексу, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
За змістом частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Також у частині першій статті 45 КАС України акцентовано увагу на тому, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Зокрема, учасник справи має добросовісно реалізовувати свої процесуальні права щодо одержання та подання доказів до суду.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У постанові від 2 жовтня 2025 року у справі №990SCGC/18/25 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що обов`язком доказування слід вважати закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, яка бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування, тобто спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало і переконливо сторони виконали вимоги щодо розподілу тягаря доказування і наскільки змогли переконати суд у правильності своєї позиції, що робить оцінку доказів алгоритмізованою та обґрунтованою.
Велика Палата Верховного Суду не заперечуючи, що в адміністративних справах тягар доказування правомірності прийнятого рішення в разі його оскарження в суді покладається саме на суб`єкта владних повноважень, зазначила, що це не звільняє позивача (у цьому випадку скаржника) від права та обов`язку спростувати надані відповідачем / суб`єктом владних повноважень (у цьому випадку ВРП) докази.
Пасивну процесуальну поведінку скаржника, яка проявляється в ухиленні від спростування доводів та доказів відповідача / суб`єкта владних повноважень, у цьому випадку слід тлумачити саме на користь відповідача / суб`єкта владних повноважень.
Такий підхід до вирішення питання щодо розподілу тягаря доказування Велика Палата Верховного Суду застосувала в постанові від 30 травня 2024 року у справі №990/49/23.
Слід також зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово відзначав, що принцип змагальності не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17).
Застосуючи такій підхід колегія суддів зазначає, що апелянтом (у цьому випадку особою, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень) не надано суду жодного доказу, який би давав підстави вважати, що надана Виконавчим комітетом Таїровської селищної ради Одеського району Одеської області на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 22.01.2024 по справі №420/29839/23 інформація про відсутність відомостей про інші вільні (не зайняті) земельні ділянки державної або комунальної власності, крім зазначених раніше  (5123784200:01:001:0472, 5123784200:01:001:0478, 5123784200:02:001:0763) є недостовірною, неточною або неповною.
Таким чином у суду відсутні підстави вважати про неповне виконання судового рішення у справі №420/29839/23.
Твердження апелянта про те, що він не отримував лист відповідача №1118 від 29.10.2025 спростовується наявною в матеріалах справи квитанцією №4926646 про доставку 31.10.2025 13:09 документів ОСОБА_1 до його зареєстрованого Електронного кабінету Користувача ЄСІТС.
Згадана квитанція №4926646 містить перелік (опис) документів, що надіслані, серед яких є, зокрема, і сам звіт відповідача, і лист за вих.№1118 від 29.10.2025 (т. ІІ а.с. 128).
Також в матеріалах справи міститься скріншот електронного відправлення, наданого відповідачем до звіту від 31.10.2025, з якого вбачається, що вказаний лист відповідача від 29.10.2025 за №1118 був направлений позивачу 29.10.2025 о 16:40 на вказану ним електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. ІІ а.с. 125).
Відповідачем також було надано докази надіслання позивачу листа №1118 від 29.10.2025 рекомендованим листом з трек-номером відправлення 6549600033070 (а.с.126, 127).
З веб-сайту Укрпошти (трекінг) щодо відстеження поштового відправлення №6549600033070, судом апеляційної інстанції встановлено, що вказане поштове відправлення повернуто відправнику у зв`язку із закінченням терміну зберігання.
Резюмуючи все вищевикладене колегія суддів дійшла висновку, що зазначені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом при вирішені спірного питання не повно з`ясовано обставини справи чи не правильно застосовано норми матеріального та процесуального права.
З огляду на що підстави для скасування оскарженої ухвали суду першої інстанції відсутні.
Згідно п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 292, 308, 311, 312, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 6 листопада 2025 року про прийняття звіту про виконання судового рішення у справі №420/29839/23- без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя-доповідач                                                  В.О.Скрипченко

Суддя                                                                                          Н.В.Вербицька

Суддя                                                                                          А.Г.Федусик