ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року 
м. Київ

справа № 450/177/24
провадження № 61-11810св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю., 

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за касаційною скаргою адвоката Барбадин-Костенюк Наталії Михайлівни як представника ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року, додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року у складі судді Мельничук І. І. та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року у складі колегії суддів: Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І., Савуляка Р. В.,
ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 80 000,00 доларів США.
Як на обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 18 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики на суму 80 000,00 дол. США під 2 % місячних строком до 31 грудня 2021 року. Відповідно до розписки (додаток № 1 до Договору) ОСОБА_2 одержала 80 000,00 доларів США під 2 % місячних. Станом на 08 січня 2024 року відповідач кошти не повернула. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Пустомитівський районний суд Львівської області рішенням від 18 жовтня 2024 року позов задовольнив. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за борговою розпискою у розмірі 80 000,00 доларів США та судовий збір у розмірі 15 140,00 грн.

Рішення суду мотивоване невиконанням відповідачем зобов`язання щодо повернення коштів у розмірі 80 000, 00 дол. США у визначений сторонами термін. 

Пустомитівський районний суд Львівської області додатковим рішенням від 15 листопада 2024 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Лазора А. О. про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 100 000,00 грн. В іншій частині вимог відмовив.

Додаткове рішення мотивовано наявністю підстав для відшкодування витрат на правничу допомогу, які поніс позивач, із урахуванням предмета спору, ціни позову, критеріїв розумності, співмірності та складністю справи.

Короткий зміст рішення апеляційного суду
Львівський апеляційний суд постановою від 07 липня 2025 року апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - адвоката Барбадин-Дунець Н. М. на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишив без задоволення. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лазора А. О. на додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишив без задоволення. Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року та додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року залишив без змін. Стягнув із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000,00 грн. 

Постанова апеляційного суду мотивована законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Відповідач не надала доказів повернення коштів за договором позики. 

Відповідач подала до апеляційного суду копію розписки від 08 січня 2024 року як факт повернення ОСОБА_2 коштів та отримання їх позивачем із порушенням встановленого порядку та не навела виняткових випадків неможливості її своєчасного подання до суду першої інстанції,. Апеляційний суд вважавклопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи безпідставним із врахуванням суперечливих пояснень    ОСОБА_2 , які вона надавала в суді першої й апеляційної інстанцій.

Визначена судом першої інстанції сума витрат на правову допомогу 100 000,00 грн є достатньою, співмірною, реальною.

Співмірними, реальними витратами на правову допомогу, які позивач поніс в суді апеляційної інстанції становлять 20 000,00 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, адвокат Барбадин-Костенюк Н. М. як представник ОСОБА_2 просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року, додаткове рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року та постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року і справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду. 

Як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 28 січня 2025 року у справі № 752/23008/23; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме - щодо можливості чи неможливості застосування пунктів 1 та 3 постанови Кабінету Міністрів України від 03 березня 2022 року № 187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією російської федерації» як підстави для відмови у задоволенні позову у спорі, що виник з приводу стягнення грошових коштів на користь громадянина російської федерації, який також є пов`язаний із державою агресором; суд не дослідив зібрані у справі докази, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України); суди необґрунтовано відхили клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі на предмет того, чи підписував позивач і чи підписувала відповідач договір позики та розписку (пункт 3 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована порушенням апеляційний судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 

Розписка від 18 жовтня 2021 року не підтверджує факту передання коштів саме 18 жовтня 2021 року. У розписці зазначено, що кошти передані у присутності свідків, зокрема ОСОБА_3 , однак вона не була присутня ні при написання розписки, ні при передачі коштів. Відповідач вважав, що договір позики не є укладеним. 

Між сторонами також виник інший спір щодо іншого договору позики, та в процесі підготовки до іншої справи було виявлено розписку від 04 січня 2024 року про повернення боргу за договором позики від 18 жовтня 2021 року. У цій розписці зазначено, що ОСОБА_1 не має претензій до ОСОБА_2 . За таких обставин предмет спору у цій справі відсутній, адже борг повернено. 

Існує обґрунтований сумнів у тому, чи підписана розписка саме позивачем і відповідачем. Суперечностей у правовій позиції відповідача немає. 

Суд першої інстанції не надав представнику відповідача, який почав представляти її інтереси з 08 жовтня 2024 року, можливості ознайомитись із матеріалами справи через систему «Електронний суд», у зв`язку з чим не було долучено до матеріалів справи розписку від 08 січня 2024 року. 18 жовтня 2024 року представник відповідач направила клопотання щодо надання доступу до електронних матеріалів та внесення її даних, що суд не зробив, та цього ж дня виніс рішення.
Суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

В суді апеляційної інстанції представник відповідача знову заявила клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, однак апеляційний суд безпідставно відмовив у його задоволенні, а також не прийняв розписку від 08 січня 2024 року. 

Представнику відповідача не надано доступу до всіх матеріалів справи.

Позивач є громадянином рф, постійно проживає на території АР Крим та здійснює там господарську діяльність. 

Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 жовтня 2025 року відкрито касаційне провадження  й витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 18 жовтня 2024 року та додаткового рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 15 листопада 2024 року до закінчення їх перегляду в касаційному порядку.

10 листопада 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 15 січня 2026 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами
18 жовтня 2021 року між ОСОБА_1 (позикодавець) і ОСОБА_2 (позичальник) укладено договір позики за умовами якого відповідач отримала від позивача в борг 80 000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування грошовими коштами у розмірі 2 % місячних від суми позики та зобов`язалася повернути кошти до 31 грудня 2021 року.

Відповідно до пунктів 3.1-3.2 договору позики позикодавець надає позику позичальникові в день підписання сторонами цього договору. Позика надається у готівковому порядку шляхом передачі зазначених коштів позикодавцем позичальнику.

Відповідно до пункту 3.3 договору позики підтвердженням передачі коштів є розписка позичальника про отримання коштів від позикодавця (Додаток №1).

Пунктом 4.1 договору позики визначено строк повернення позики до 31 грудня 2021 року.

З копії розписки видно, що 18 жовтня 2021 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1 80 000,00 дол. США під 2 % місячних, які зобов`язалася повернути у термін до 31 грудня 2021 року.

2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права в межах касаційних скарг, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики унаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й факту передання грошової суми позичальнику.

За суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У статті 545 ЦК України визначено, що прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
Отже, наявність оригіналу боргової розписки у позивача (кредитора) свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. 

У частинах першій - третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). 

З обставин справи відомо, що сторони уклали договір позики на 80 000, 00 дол. США на строк до 31 грудня 2021 року.

Відповідач написала розписку про отримання цих коштів та зобов`язалась їх повернути до 31 грудня 2021 року.

Заперечуючи проти позовних вимог, представник відповідача заявляла клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи в судах першої та апеляційної інстанцій.

Також в суді апеляційної інстанції відповідач надала копію розписки від 08 січня 2024 року щодо підтвердження факту повернення боргу. 

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу. При призначенні експертизи судом експерт або експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи має право визначити експерта чи експертну установу самостійно. У разі необхідності може бути призначено декілька експертів для підготовки одного висновку (комісійна або комплексна експертиза). Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом. Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта. У разі відхилення або зміни питань, запропонованих учасниками справи, суд зобов`язаний мотивувати таке відхилення або зміну. Питання, які ставляться експерту, і його висновок щодо них не можуть виходити за межі спеціальних знань експерта. Призначений судом експерт невідкладно повинен повідомити суд про неможливість проведення ним експертизи через відсутність у нього необхідних знань або без залучення інших експертів.
Суд зобов`язаний забезпечити (організувати) дійсно змагальний процес, тобто створити особам, які беруть участь у справі, всі умови для реалізації ними своїх процесуальних прав і виконання покладених на них процесуальних обов`язків.
Відмовляючи у задоволенні клопотання про призначення експертизи апеляційний суд виходив із суперечності пояснень відповідача в судах першої та апеляційної інстанції.

Разом із цим, залишаючи без змін рішення першої інстанції апеляційний суд не встановив конкретної й чіткої позиції відповідача щодо факту отримання нею позики, а також щодо обставин і наміру її повернення. Суд апеляційної інстанції не з`ясував, чи визнавав відповідач факт отримання грошових коштів, чи заперечував його та з яких підстав, а також не дослідив аргументи відповідача щодо виконання зобов`язання з повернення позики. 

Без з`ясування цієї позиції неможливо визначити доцільність призначення судової почеркознавчої експертизи, сформулювати конкретні питання, які мають суттєве значення для вирішення цього спору та які підлягають вирішенню експертом.

Доцільність призначення експертизи документів у цій справі як спосіб здобуття доказів кореспондується з предметом заявлених вимог - стягнення коштів за договором позики.

Апеляційний суд не забезпечив змагальності сторін у справі, неповно встановив фактичні обставини, які належать до предмета доказування, та передчасно погодився з висновками суду першої інстанції про доведеність позивачем заявлених вимог і невиконання відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором позики без належної перевірки доводів сторін і доказів у їх сукупності.

Згідно зі статтею 400 ЦПК України касаційний суд не має процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які суди не досліджували, а отже, не може вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, постанову апеляційного суду скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу адвоката Барбадин-Костенюк Наталії Михайлівни як представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Львівського апеляційного суду від 07 липня 2025 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська 
Судді А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко 
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов