Справа №343/1522/25 
129 
2-а/339/2/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2026 року м. Болехів 
Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:
головуючого - судді Головенко О. С. 
секретаря судового засідання Латик В.Є.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції в Івано-Франківській області про скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до Долинського районного суду Івано-Франківської області з позовом про скасування постанови серії ЕГА №1799063 від 18 червня 2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та накладення штрафу в розмірі 3400 грн.
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що 18 червня 2025 року о 21:55:44 поліцейським винесено оскаржувану постанову, яку отримала тільки 28 липня 2025 року у Долинському ВДВС разом із постановою про відкриття виконавчого провадження ВП № 78671456 від 21 липня 2025 року, куди звернулася за роз`ясненням з приводу накладення арешту на її банківський рахунок, на який отримує виплати на дітей ( соціальний рахунок).
Поштовим зв`язком відповідач не направив копію постанови та інші додатки до неї, як це передбачено чинним законодавством України. 
Із графи «Примірник постанови отримав» самої ж постанови вбачається надпис: «відмовилась».
Вказує про те, що процес складання постанови працівником поліції 18 червня 2025 року більше був схожий на залякування її від подальших спроб виклику поліцейських для свого захисту. 18 червня 2025 року перебувала у стресовій ситуації, оскільки свекруха та чоловік чинили щодо неї психологічне насильство, тому перебуваючи в шоковому стані, навіть не усвідомлювала що насправді відбувається.
18 червня 2025 року зателефонувала на спецлінію «102» та повідомила, що до неї чинить домашнє насильство свекруха ОСОБА_2 . На місце події прибув наряд працівників поліції, в складі якого був поліцейський Москальчук М.М., який не бажав її слухати і вважав, що це її сімейні справи та нехай розбирається самостійно в цьому, а як наслідок формально склав оскаржувану постанову, яка не відповідає абсолютно дійсності подій, що мали місце.
Крім того, упереджене ставлення поліцейського щодо неї проявилося значною штрафною санкцією, яка могла бути в розмірі 850 грн, але до неї застосовано - 3400 грн.
Вона не вчинила завідомо неправдивого виклику працівників поліції, оскільки виклик було здійснено у зв`язку з фактичним вчиненням щодо неї акту домашнього насильства та не мала прямого умислу на здійснення неправомірного виклику, однозначно переживала, щоб психологічне насильство не перейшло у фізичне зі сторони свекрухи. 
В подальшому факт вчинення домашнього насильства щодо неї підтверджується терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА № 642018 від 19 червня 2025 року складеним та винесеним 19 червня 2025 року о 01 год іншим працівником поліції відповідно до вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». 
Згідно вказаного припису вона вважається потерпілою від кривдниці ОСОБА_3 у зв`язку вчиненням за адресою по АДРЕСА_1 щодо неї психологічного насильства у сім`ї, що є офіційним доказом наявності реальної загрози її життю, здоров`ю та безпеці, а також її неповнолітнім дітям.
А тому притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП є необгрунтованим, оскільки виклик здійснений на законних підставах; на момент виклику існувала реальна загроза її життю, здоров`ю та безпеці її неповнолітніх дітей також; факт насильства згодом підтверджено офіційним документом - терміновим заборонним приписом; відсутні ознаки завідомої неправдивості виклику, як того вимагає диспозиція ст. 183 КУпАП. 
Вважає, що у даній ситуаціїї в її діях відсутній склад адміністративного правопорушення за ст.183 КУпАП, а постанова підлягає скасуванню.
29 серпня 2025 року представник відповідача Веселовська С.В. подав відзив, в якому просить в задоволенні позову відмовити та вказує, що 18 червня 2025 року о 21 год 55 хв ОСОБА_1 здійснила дзвінок на лінію «102», повідомивши про домашнє насильство свекрухою ОСОБА_2 (конфлікт) щодо неї по АДРЕСА_1 , якого не було, чим вчинила адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 КУпАП, а саме завідомо неправдивий виклик поліції за що складено оскаржувану постанову.
Після прибуття працівників поліції на місце події та під час з`ясування обставин було встановлено, що позивач разом із чотирма неповнолітніми дітьми перебувала у будинку та вказала, що конфлікту не було, але свекруха запитувала чому вона повернулася, оскільки попередньо позивач добровільно зібрала речі та повідомила, що більше не повертатиметься та покинула будинок. 
В ході розгляду звернення позивача на спецлінію «102» на основі зібраних матеріалів за результатами перевірки було встановлено, що будь-якого домашнього насильства стосовно позивача не було, а остання здійснила завідомо не правдивий виклик спецслужб.
Позивач спростовує свою вину, посилаючись на терміновий заборонний припис серії АА № 642018 від 19 червня 2025 року о 01 год. Проте, посилання на складення вказаного термінового заборонного припису не охоплюється предметом доказування у даній справі, отже не має правового значення для правильного вирішення спору по суті і не може бути враховане судом.
Позивача було поінформовано про здійснення завідомо неправдивого виклику поліції, встановлено факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ст. 183 КУпАП, а також роз`яснено права передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268, 289 КУпАП та відповідно до вимог ст.278, 279 КУпАП розглянуто справу про адміністративне правопорушення. Копію оскаржуваної постанови запропоновано отримати на місці події, проте позивач відмовилась про що свідчить відповідна відмітка у постанові. (а.с.30-32).
Просить залишити без розгляду позовну заяву, оскільки позивачем пропущено строк звернення до суду ( а.с.42-43) з тих підстав, що постанову направлено рекомендованим листом позивачу в с.Гошів, який вона не отримала і 22.07.2025 року повернуто відправнику. Відтак, вважає, що строк оскарження розпочинається із 22.07.2025 року. 
Ухвалою Долинського районного суду від 12 серпня 2025 року відкрито провадження та поновлено строк звернення до суду, оскільки суд встановив про те, що оскаржувану постанову позивач отримала тільки 28.07.2025року і до суду звернулася із позовною заявою, яку відправила поштовим зв"язком 07.08.2025 року. 
12 вересня 2025 року вказаний позов передано за підсудністю до Болехівського міського суду.
Ухвалою від 13 жовтня 2025 року прийнято до провадження та призначено судовий розгляд.
22 жовтня 2025 року витребувано оригінал оскаржуваної постанови у Долинського відділу державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
04 грудня 2025 року представник позивача Креховецька Н.М. подала додаткові пояснення, в яких вказала, що на камеру не зафіксовано відмову позивача від вручення постанови ОСОБА_1 ..
Щодо пропуску строку оскарження постанови, то вказану постанову позивач отримала 28 липня 2025 року.
Позивач здійснила виклик працівників поліції, оскільки ОСОБА_2 вчиняла щодо неї та малолітніх дітей домашнє насильство. Однак працівник поліції вважав, що якщо ОСОБА_2 не обзивала нецензурними словами позивача, то не вчинила домашнє насильство. Позивача було допитано в присутності кривдниці з упередженням та підвищеним тоном щодо наявності конфлікту, незважаючи на те, що позивач вказувала, що конфлікт був, а тому під його тиском працівника поліції позивач повідомила, що конфлікту не було і ОСОБА_4 формально та упереджено виніс постанову, замість захисту жертви домашнього насильства, покарав її в присутності кривдниці, що спровокувало подальше відчуття безкарності ОСОБА_2 та підтверджується заборонним приписом через 4 години. Малолітні діти під час винесення заборонного припису допитувалися без присутності батьків. Тобто, в одному випадку працівник поліції кваліфікує виклик, як безпідставний, а в другому - як домашнє насильство проти ОСОБА_1 . Працівник поліції при складанні оскаржуваної постанови не звернув увагу, що ОСОБА_2 обзивала позивача алкоголічкою, однак вона не була в стані алкогольного сп`яніння на відміну від сина ОСОБА_2 (чоловіка позивача), якого працівник поліції відправив дивитися за дітьми. ОСОБА_2 в присутності працівника поліції звинувачує позивача в отриманні кредитів, тому вона виганяє її з будинку, однак позивач проживала весь час там з дітьми, там були їх речі, іншого житла на той час у них не було. Працівник полції на це не реагував, а виніс показово перед кривдницею оскаржувану постанову, що тільки посилило безкарність і позицію кривдниці, що стало через 4 год наслідком термінового заборонного припису. 
ОСОБА_2 заховала виконавчий лист про стягнення аліментів на дітей та вимагала, щоб позивач вкладала гроші, які отримує на дітей в її будинок, виганяла її з дітьми з будинку, який на той час був єдиним житлом, оскільки у своїх батьків вона могла проживати тимчасово, на даний час орендує житло. Чоловік позивача вважає, що він не може сплачувати аліменти на дітей, бо позивач не вкладала дитячі гроші в будинок його матері. Працівник поліції не провів опитування ОСОБА_1 за формою оцінки ризиків вчинення домашнього насильства та не повідомив право скористатися правничою допомогою при складанні оскаржуваної постанови(а.с.98-101).
Позивач ОСОБА_1 , її представник ОСОБА_5 , надавши пояснення, в судове засіданя не з"явилися та заявили клопотання про розгляд справи бех їх участі ( а.с.129). 
Представник відповідача, надавши відзив, в судові засідання не з"явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи.
В судове засідання неодноразово викликався в якості свідка працівник поліції ОСОБА_4 , але так і не з"явився та не надав пояснень щодо підстав винесення ним як оскаржуваної постанови так і термінового заборонного припису, незважаючи на те, що завчасно повідомлявся про час та місце розгляду справи ( а.с.85,97,113,121,128). 
Як зазначено в ч.3 ст. 268 КАС України, неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи в суді.
Суд, заслухавши вступне слово позивача та її представника адвоката Креховецької Н.М., повно та всебічно з"ясувавши обставини справи, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, надавши їм оцінку, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з таких міркувань.
Встановлено, що 18 червня 2025 року поліцейським ВП № 1 (м. Долина) Калуського районного ВП ГУНП в Івано-Франківській області Москальчук М.М. винесено постанову серії ЕГА №1799063 про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у вигляді штрафу розміром 3400 гривень за ст.183 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Зі змісту постанови вбачається, що 18 червня 2025 року близько 21 год 20 хв по АДРЕСА_1 по місцю проживання ОСОБА_1 вчинила завідомо неправдивий виклик спецслужб поліції та повідомила про подію, якої насправді не було, чим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ст. 183 КУпАП (а.с.87).
Дану постанову працівниками поліції направлено ОСОБА_1 поштою, але повернуто без вручення у зв`язку із закінченням встановленого терміну зберігання (а.с.38-40).
ОСОБА_1 , вважаючи постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА №1799063 від 18 червня 2025 року незаконною, звернулася до суду з вимогами про її скасування.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 23 Закону України "Про Національну поліцію" встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів з метою виявлення кримінальних, адміністративних правопорушень; припиняє виявлені кримінальні та адміністративні правопорушення.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчинення якого передбачена чинним законодавством.
Згідно статті 183 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Об`єктивна сторона цього правопорушення полягає у завідомо неправдивому виклику служби, зокрема поліції. При цьому, дії особи спрямовані саме на зрив нормальної роботи таких необхідних для суспільства служб, як, зокрема, поліції. Особа викликає поліцейського ніби то для зупинення вчинення правопорушення, знаючи про те, що у цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Особа, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою і бажає даремного виїзду на місце виклику поліцейських, у тому числі.
Згідно зі ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як перебачено ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з ст.222 цього Кодексу, органи Національної поліції розглядають справи, в тому числі за ст.183 КУпАП.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Так, відповідно до ст. 288 КУпАП перевірка законності та обґрунтованості постанови по справі про адміністративне правопорушення судом здійснюється у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.
Суд, здійснивши перевірку рішення суб`єкта владних повноважень щодо відповідності критеріям правомірності, визначених ч.2 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Зазначена норма встановлює обов`язок суб`єкта владних повноважень щодо доказування правомірності своїх рішень, дій чи бездіяльності. Оскільки позивач проти вчинення правопорушення заперечує, відповідач зобов`язаний подати докази на спростування таких заперечень.
Згідно зі ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Тобто, КУпАП зобов`язує суб`єкта владних повноважень, що використовує свої повноваження, перед прийняттям рішення про притягнення до адміністративної відповідальності зібрати всі докази, які підтверджують наявність складу правопорушення та спростувати надані свідчення.
При прийнятті постанови про накладення адміністративного стягнення за правилами ст.252 КУпАП визначено обов`язок відповідача провести оцінку наявним доказам, повно і об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Як встановив суд і підтверджується матеріалами справи, позивач разом з чоловіком, трьома неповнолітніми дітьми були зареєстровані та проживали в будинку, власником якого є свекруха ОСОБА_2 в АДРЕСА_1 . Між ними часто виникали сварки та були неприязні стосунки з приводу користування житловим будинком, внаслідок чого на вимогу свекрухи позивач з дітьми вимушена була залишити зареєстроване місце проживання та стала тимчасово винаймати житло в с.Підбережжя.
Так, з телефонної переписки позивача з чоловіком вбачається, що він вимагав у дружини відмовитися від отримання аліментів на дітей, оскільки вона не вкладала гроші в будинок його матері (а.с.106-107).
В ухвалі суду від 22 вересня 2025 року про видачу дублікату виконавчого листа про стягнення аліментів, зазначено, що ОСОБА_1 втратила його з поважних причин при переїзді від свекрухи, який був спровокований вчиненням домашнього насильства щодо неї свекрухою ОСОБА_6 , терміновий заборонний припис АА №642018 (а.с.103-105).
18 червня 2025 року позивач з дітьми повернулася до будинку, де вони зареєстровані на проживання, але власник будинку ОСОБА_6 не впустила їх в будинок та не дозволила занести речі. 
Тому позивач залефонувала о 21 год 21 хв на службу служби 102 та повідомила, що по АДРЕСА_1 свекруха ОСОБА_2 вчиняє конфлікт (а.с.35-36). 
Суд вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що виклик поліції здійснено внаслідок вчинення ОСОБА_2 дій, що містили ознаки домашнього насильства, переживання позивача за свою безпеку та дітей, сподіваючись, що працівники правоохоронного органу захистять її права на безпечні умови проживання в житловому будинку по місцю її реєстрації. 
Натомість, сама позивач була притягнута до адміністративної відповідальності.
Зокрема, як ствердила позивач, після прибуття поліції за викликом за місцем її реєстрації на проживання, на запитання працівника поліції чи був конфлікт, повідомила про те, що коли з дітьми приїхала до будинку, то свекруха запитала чому вона приїхала і щоб забиралася з дітьми з будинку. Працівник поліції ставився до неї упереджено, не взяв до уваги її стресову ситуацію з приводу неправомірних дій свекрухи, яка не впускала її в будинок та вчиняла щодо неї домашнє насильство, ставши на сторону ОСОБА_2 , яка в присутності працівників поліції обзивала її алкоголічкою та оговорювала її, що вона набрала кредити, а гроші, які отримує на дітей, не вкладає в будинок, не робить ремонт. 
З матеріалів відеофіксації, які переглянуті судом, вбачається, що за домовленістю з свекрухою через часті конфлікти, позивач з дітьми тимчасово стала проживати в с. Підбережжя. Однак, ОСОБА_1 вказує, що за порадою родичів вирішила приїхати до свекрухи ОСОБА_2 , яка проживає в належному їй на праві власності будинку в с.Гошів, щоб вибачитися. Коли зайшла до будинку, то ОСОБА_2 , тримаючи в руках телефон, запитала чому приїхала, сказала, що не хоче бачити її та дітей у власному будинку (біля будинку дійсно були пакети наповнені речами), тому викликала поліцію. На запитання працівника поліції, відповіла про те, що конфлікту не було, нецензурною лайкою свекруха не висловлювалася. Працівник поліції повідомив ОСОБА_1 , що на неї буде складено постанову за ст. 183 КУпАП та накладено штраф в розмірі 3400 грн, роз`яснено ст. 63 Конституції України та ст. 268, 207, 208 КУпАП. Постанову позивач відмовилася отримати і працівник поліції повідомив, що надійшле поштою.
Отже, з відеозапису видно, що поліцейський при здійсненні виїзду за повідомленням позивачки, не перевірив підставність такого звернення, запитавши тільки чи був конфлікт між нею та свекрухою (власником будинку) та не з"ясував, чому ОСОБА_1 не впускає позивача разом з дітьми та речами в будинок, в якому вони зареєстровані на проживання.
Зокрема, ОСОБА_1 , надаючи пояснення суду, вказала, що після того, як працівник поліції ОСОБА_4 , склавши відносно неї постанову за завідомо неправдивий виклик, поїхав, ситуація не змінилася, свекруха і надалі, відчуваючи безкарність, відмовилася впускати її з дітьми в будинок, в якому зареєстровані на проживання, тому вона вимушена була знову викликала працівників поліції. 
Приїхавши через кілька годин той же самий працівник поліції  ОСОБА_4 , встановив, що по місцю проживання свекруха ОСОБА_2 вчинила психологічне насильство в сім`ї стосовно позивача ОСОБА_1 та виніс в той же день терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №642018 від 19 червня 2025 року, заборонивши ОСОБА_2 в будь-який спосіб контактувати з позивачем, як постраждалою особою з 01 год 19 червня 2025 року до 01 год 22 червня 2025 року (а.с.14). 
Отже, як підтверджується матеріалами справи, свекруха ОСОБА_2 , перебуваючи в неприязних стосунках зі своєю невісткою, перешкоджала їй з дітьми у користуванні житлом за місцем реєстрації, не впускаючи в помешкання. Таким чином, позивач вважала, що стосовно неї свекруха вчиняє домашнє насильство, що й власне, встановив працівник поліції, склавши терміновий заборонний припис та заборонив ОСОБА_2 в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою ОСОБА_1 протягом певного часу. 
Так, ст. 1 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" визначено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Відповідно до п.п. 1-4 ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству" до повноважень уповноважених підрозділів органів Національної поліції України у сфері запобігання та протидії домашньому насильству належать: 1) виявлення фактів домашнього насильства та своєчасне реагування на них; 2) прийом і розгляд заяв та повідомлень про вчинення домашнього насильства, у тому числі розгляд повідомлень, що надійшли до кол-центру з питань запобігання та протидії домашньому насильству, насильству за ознакою статі та насильству стосовно дітей, вжиття заходів для його припинення та надання допомоги постраждалим особам з урахуванням результатів оцінки ризиків у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спільно з Національною поліцією України; 3) інформування постраждалих осіб про їхні права, заходи і соціальні послуги, якими вони можуть скористатися; 4) винесення термінових заборонних приписів стосовно кривдників.
Відповідно до пункту 2 частини першої ст. 10 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", пункту 18 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію», Положення про Міністерство соціальної політики України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 року № 423 (зі змінами), Положення про Національну поліцію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2015 року № 877 (зі змінами), з метою запобігання та протидії домашньому насильству затверджено Порядок проведення оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства внутрішніх справ України від 13 березня 2019 року № 369/180 (далі - Порядок № 369/180).
Так, зокрема, відповідно до п.п. 1, 2 розділу ІІ Порядку № 369/180 оцінка ризиків проводиться за факторами небезпеки/ризиків щодо вчинення домашнього насильства, передбачених у формі оцінки ризиків вчинення домашнього насильства згідно з додатком до цього Порядку, шляхом спілкування/бесіди з постраждалою від такого насильства особою або її представником, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи.
За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства поліцейський уповноваженого підрозділу поліції визначає рівень небезпеки, який ураховується під час винесення термінового заборонного припису стосовно кривдника, вжиття інших заходів для припинення такого насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення, надання допомоги постраждалим особам.
Тож, поведінка ОСОБА_2 , що виразилась у позбавленні позивача разом з неповнолітніми дітьми можливості належного користування житлом, в якому вони були зареєстровані, давали позивачу підстави розцінювати таку поведінку як домашнє насильство.
Статтею 55 Конституції України гарантовано, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
В разі наявності факту чи з метою недопущення факту порушення прав та свобод особи від порушень і протиправних посягань, кожен має право звернутися до органу Національної поліції з метою захисту, а відповідний орган Національної поліції має обов`язок відреагувати на таке звернення і вжити визначених законодавством заходів для забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
А тому притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП є необгрунтованим, оскільки виклик здійснений на законних підставах; на момент виклику існувала реальна загроза її життю, здоров`ю та безпеці її неповнолітніх дітей; факт насильства згодом підтверджено офіційним документом - терміновим заборонним приписом.
Таким чином, з урахуванням фактичних обставин у даній адміністративній справі, дії позивача щодо повідомлення на спецлінію « 102» Національної поліції з приводу домашнього насильства, не можуть бути кваліфіковані як завідомо неправдиве повідомлення (виклик) поліції, і відповідно, не можуть кваліфікуватись як адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 183 КУпАП.
З огляду на надані пояснення позивачем, досліджені докази, враховуючи стан позивача, зафіксований на відео з нагрудних відеореєстраторів інспектора поліції, суд дійшов висновку, що в діях позивача відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП, оскільки позивач, маючи побоювання, що її свекруха може завдати їй та дітям шкоди, позбавляючи права користуватися житлом, враховуючи неприязні стосунки між ними, мала правомірні очікування щодо отримання у цій ситуації допомоги від працівників поліції, і такий виклик працівників поліції не можна розцінювати як завідомо неправдивий.
Будь-яких доказів наявності прямого умислу в діяннях позивача, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони правопорушення, передбаченого статті 183 КУпАП, до відзиву представником відповідача не надано та під час розгляду справи судом не встановлено.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Однак, при розгляді справи встановлено, що в постанові не розкрито об`єктивної сторони правопорушення, а суть адміністративного правопорушення викладена формально, не конкретно, загальними фразами і не відображає усіх кваліфікуючих ознак, передбачених ст.183 КУпАП.
За таких обставин, надаючи правову оцінку аргументам сторін, суд дійшов висновку, що позивачем доведено порушення при винесенні оскаржуваної постанови вимог ст. 245, 280 КУпАП щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи, тому постанову слід скасувати, а провадження в справі закрити. 
Так, згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
На підставі викладеного, керуючись ст. 241-246, 286 КАС України суд,-
ухвалив :
Позов задоволити.
Скасувати постанову серії ЕГА №1799063 від 18 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення винесену поліцейським ВП № 1 (м. Долина) Калуського районного ВП ГУНП в Івано-Франківській області Москальчук М.М. про визнання ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП та накладення стягнення у вигляді штрафу розміром 3400 (три тисячі чотириста) гривень, а провадження по справі закрити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління національної поліції України в Івано-Франківській області (ЄДРПОУ 40108798) сплачений судовий збір у розмірі 605 (шітсот п`ять) грн 60 коп. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Найменування та ім`я сторін, їх місцезнаходження та проживання:
ОСОБА_1 – реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , місце проживання АДРЕСА_2 .
Головне управління національної поліції в Івано-Франківській області – вул. Української Перемоги, 15 м.Івано-Франківськ Івано-Франківської області, код ЄДРПОУ 40108798.

Суддя    Головенко О.С.