ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 січня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8970/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Кругового О.О. (доповідач),
суддів: Баранник Н.П., Малиш Н.І., 
за участю секретаря судового засідання Бурової А.Ю. 
за участю представника позивача: Кропивницької У.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Дніпрі апеляційну скаргу фізичної особи -підприємця ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025, (суддя суду першої інстанції Ремез К.І.), прийняте в порядку письмового провадження в м. Дніпрі, в адміністративній справі №160/8970/25 за позовом фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 до Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправною та скасування постанови, 
УСТАНОВИВ:
27.03.2025 фізична особа – підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: 
- визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №17174/09/15/РРО/3567209291/ДПС/ТД-ФС у розмірі 240 000,00 грн;
- визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №17154/09/15/РРО/3567209291/ДПС/ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн;
- визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №14671/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн;
- визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №15412/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено про незгоду з постановами відповідача, вважає їх неправомірними, оскільки їх винесено на підставі необґрунтованих висновків, які були виявлені у ході фактичної перевірки проведеної службою з питань спраці. Позивач вважає, що відповідачем безпідставно не був врахований договір про співпрацю, який засвідчує факт виникнення партнерства та узгоджує правила такої взаємодії.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 14.07.2025 відмовив у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 . 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову про задоволення позовних вимог.
Апеляційна скарга обґрунтована доводами адміністративного позову. 
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що  ОСОБА_1 21.03.2024 зареєстрований як фізична особа підприємець за адресою: АДРЕСА_1 , видом економічної діяльності позивача є 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС у Дніпропетровській області (Криворізька північна ДПІ).
Позивач здійснює господарську діяльність, у тому числі, в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", за адресою: АДРЕСА_2 , ТРЦ “Happy Mall”.
Види діяльності: 47.19 Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах (основний), 46.19 Діяльність посередників у торгівлі товарами широкого асортименту, 95.11 Ремонт комп`ютерів і периферійного устаткування, 95.12 Ремонт обладнання зв`язку, 68.20 Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна, 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням, 46.52 Оптова торгівля електронним і телекомунікаційним устаткованням, деталями до нього, 47.41 Роздрібна торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням у спеціалізованих магазинах, 47.42 Роздрібна торгівля телекомунікаційним устаткованням у спеціалізованих магазинах, 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах.
У період з 19.09.2024 по 28.09.2024 працівниками ГУ ДПС у Рівненській області проведено перевірку господарської одиниці – магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС у Рівненській області був складений акт фактичної перевірки від 30.09.2024 № 14671/ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 . 
Відповідно до постанови від 14.11.2024 № 14671/Ж5/17-00-07-05 17/3567209291/ДПС/ТД-ФС, винесеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 480 000,00 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 256 КЗпП України. 
Разом із тим, встановлено, що відносно ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження від 22.10.2024 № 13730/Ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 /ДПС/ ТД-ПР, то було вирішено, що він повторно протягом двох років з дня виявлення вчинив порушення щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору (контракту), за що відповідальність передбачена абзацом третім частини другої статті 265 КЗпП України. 
Також Головним управлінням ДПС у Рівненській області у період з 29.09.2024 по 08.10.2024 проведено перевірку господарської одиниці – магазину “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ”, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , де здійснює господарську діяльність ФОП ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . 
За наслідками проведеної перевірки ГУ ДПС у Рівненській області був складений акт фактичної перевірки від 08.10.2024 № 15412/ж5/17-00-07-05-17/ НОМЕР_1 . 
Відповідно до постанови від 14.11.2024 № 15412/Ж5/17-00-07-05 17/3567209291/ДПС/ТД-ФС, винесеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, якою вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 480 000,00 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 256 КЗпП України, оскільки було встановлено, що відносно ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження від 22.10.2024 № 13730/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ТД-ПР.
Відповідно до постанови від 14.11.2024 № 17154/09/15/ РРО/3567209291/ДПС/ТД-ФС, винесеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, накладено на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 480 000,00 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 256 КЗпП України. 
Підставою для накладення штрафу стало виявлення ГУ ДПС в Івано-Франківській області під час проведення фактичної перевірки (акт фактичної перевірки від 30.09.2024 реєстраційний № 17154/09/15/РРО/ НОМЕР_1 ) ФОП ОСОБА_1 факту порушення законодавства про працю в частині допущення до роботи без оформлення трудового договору двох осіб, а саме ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Оскільки встановлено, що відносно ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження від 22.10.2024 № 13730/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ТД-ПР, було вирішено, що він повторно протягом двох років з дня виявлення, нібито, вчинив порушення щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору (контракту), за що відповідальність передбачена абзацом третім частини другої статті 265 КЗпП України.
Відповідно до постанови від 14.11.2024 № 17174/09/15/РРО/3567209291/ДПС/ТД ФС, винесеної Південно-Східним міжрегіональним управлінням Державної служби з питань праці, про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, вирішено накласти на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 штраф у розмірі 240 000,00 грн на підставі абзацу третього частини другої статті 256 КЗпП України. 
Підставою для накладення штрафу стало виявлення ГУ ДПС в Івано-Франківській області під час проведення фактичної перевірки (акт фактичної перевірки від 30.09.2024 реєстраційний № 17174/09/15/РРО/ НОМЕР_1 ) ФОП ОСОБА_1 факту порушення законодавства про працю в частині допущення до роботи без оформлення трудового договору ОСОБА_4 . 
Оскільки встановлено, що відносно ФОП ОСОБА_1 застосовано попередження від 22.10.2024 № 13730/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ТД-ПР, було вирішено, що він повторно протягом двох років з дня виявлення, нібито, вчинив порушення щодо допуску працівника до роботи без укладення трудового договору (контракту), за що відповідальність передбачена абзацом третім частини другої статті 265 КЗпП України. 
Не погодившись з постановами про накладення штрафних санкцій ФОП ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом в цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про те, що ФОП ОСОБА_1 допущене порушення вимог чинного законодавства, в частині допущення до роботи співробітників без оформлення трудових відносин.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Відповідно до ст. 259 Кодексу законів про працю України (далі – КЗпП України) державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, та його територіальні органи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, а органи місцевого самоврядування - на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад.
Зі змісту зазначених правових приписів видно, що державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю може здійснюватись податковими органами на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Водночас, повноваження щодо притягнення до відповідальності за порушення трудового законодавства надані центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Відповідно до ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачено законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Згідно ст. 24 КЗпП України Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим:
1) при організованому наборі працівників;
2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я;
3) при укладенні контракту;
4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі;
5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з фізичною особою;
6-1) при укладенні трудового договору про дистанційну роботу або про надомну роботу;
6-2) при укладенні трудового договору з нефіксованим робочим часом;
6-3) при укладенні трудового договору з домашнім працівником;
7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 50 Закону України “Про зайнятість населення” роботодавцям забороняється застосовувати працю громадян без належного оформлення трудових відносин, вчиняти дії, спрямовані на приховування трудових відносин.
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 17 червня 2015 р. № 413 повідомлення про прийняття працівника (домашнього працівника) на роботу / укладення гіг-контракту подається власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом (особою) чи фізичною особою (крім повідомлення про прийняття на роботу члена виконавчого органу господарського товариства, керівника підприємства, установи, організації), та/або резидентом Дія Сіті до територіальних органів Державної податкової служби за місцем обліку їх як платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а фізичною особою, яка уклала трудовий договір з домашнім працівником, - за її податковою адресою (місцем проживання) за формою згідно з додатком 1 до початку роботи працівника за укладеним трудовим договором та/або до початку виконання робіт (надання послуг) гіг-спеціалістом резидента Дія Сіті засобами електронного зв`язку з використанням електронного підпису відповідальних осіб, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, відповідно до вимог законодавства у сфері електронного документообігу.
Приписами ст. 265 КЗпП України визначено, що юридичні та фізичні особи, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час або за трудовим договором з нефіксованим робочим часом у разі фактичного виконання роботи протягом усього робочого часу, установленого на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків (крім випадків, якщо платником єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків є сам працівник) - у десятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, стосовно якого скоєно порушення, а до юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які використовують найману працю та є платниками єдиного податку першої - третьої груп, застосовується попередження.
Зі змісту зазначених правових приписів слідує, що при прийнятті працівника на роботу, на роботодавця покладається обов`язок по оформленню з ним трудового договору.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу.
Недотримання вказаної вимоги є порушенням трудового законодавства та є підставою для накладення на роботодавця штрафу.
Як свідчать встановлені обставини справи, підставою для прийняття спірної постанови були висновки відповідача про допущення позивачем до роботи неоформлених працівників. Факт допуску працівників на переконання відповідача підтверджується здійсненням останніми продажу товару належного позивачу за відсутності трудового договору.
Колегія суддів апеляційного суду зазначає, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.
Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.
Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим: 1) при організованому наборі працівників; 2) при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; 3) при укладенні контракту; 4) у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; 5) при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); 6) при укладенні трудового договору з фізичною особою; 7) в інших випадках, передбачених законодавством України.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Юридичні та фізичні особи - підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі, зокрема, фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої законом на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Згідно пункту 7 постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 “Про практику розгляду судами трудових спорів” згідно зі ст.24 КЗпП укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. 
Відповідно до статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 1 Закону України від 14.10.1992 № 2694-XII "Про охорону праці" (далі - Закон № 2694-XII) працівник - це особа, яка працює на підприємстві, в організації, установі та виконує обов`язки або функції згідно з трудовим договором (контрактом).
Статтею 24 КЗпП України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання такої форми є обов`язковим: при організованому наборі працівників; при укладенні трудового договору про роботу в районах з особливими природними географічними і геологічними умовами та умовами підвищеного ризику для здоров`я; при укладенні контракту; у випадках, коли працівник наполягає на укладенні трудового договору у письмовій формі; при укладенні трудового договору з неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу); при укладенні трудового договору з фізичною особою; в інших випадках, передбачених законодавством України.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 24 КЗпП України).
Цивільно-правовий договір - це угода між сторонами: громадянином і організацією (підприємством, тощо) на виконання першим певної роботи (а саме: договір підряду, договір про надання послуг тощо), предметом якого є надання певного результату праці.
Згідно із статтею 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
Відповідно частин першої та другої статті 928 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір).
До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.
З огляду на викладене, такі угоди застосовуються для виконання конкретної роботи, що спрямована на одержання результатів праці, і у разі досягнення зазначеної мети вважаються виконаними і дія їх припиняється.
Колегія суддів зазначає, що з аналізу чинного законодавства видно, що трудовий договір - це угода щодо здійснення і забезпечення трудової функції. За трудовим договором працівник зобов`язаний виконувати роботу з визначеної однієї або кількох професій, спеціальностей, посади відповідної кваліфікації, виконувати визначену трудову функцію в діяльності підприємства. Після закінчення виконання визначеного завдання трудова діяльність не припиняється. Предметом трудового договору є власне праця працівника в процесі виробництва.
Характерними ознаками трудових відносин є: 
систематична виплата заробітної плати за процес праці (а не її результат);
підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку;
виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327;
обов`язок роботодавця надати робоче місце;
дотримання правил охорони праці на підприємстві, в установі, організації тощо.
Отже, основною ознакою, що відрізняє цивільно-правові відносини від трудових, є те, що трудовим законодавством регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації трудової діяльності залишається за його межами, метою договору є отримання певного матеріального результату.
Так, виконавець, який працює за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик.
З аналізу наведених норм слідує, що основними ознаками трудового договору, є: праця юридично несамостійна, протікає в рамках певного підприємства, установи, організації (юридичної особи) або в окремого громадянина (фізичної особи); шляхом виконання в роботі вказівок і розпоряджень власника або уповноваженого ним органу; праця має гарантовану оплату; виконання роботи певного виду (трудової функції); трудовий договір, як правило, укладається на невизначений час; здійснення трудової діяльності відбувається, як правило, в складі трудового колективу; виконання протягом встановленого робочого часу певних норм праці; встановлення спеціальних умов матеріальної відповідальності; застосування заходів дисциплінарної відповідальності; забезпечення роботодавцем соціальних гарантій.
Відповідальність працівника за трудовим договором регулюється лише імперативними нормами (КЗпП України та інших актів трудового законодавства), що не можуть змінюватися сторонами у договорі, а відповідальність виконавця послуг у цивільно-правових відносинах визначається в договорі, а те, що ним не врегульоване - чинним законодавством України.
Зі співставлення трудового договору з цивільно-правовим договором, відмінним є те, що трудовим договором регулюється процес організації трудової діяльності. За цивільно-правовим договором процес організації діяльності залишається поза його межами, метою договору є отримання певного результату. Виконавець за цивільно-правовим договором, на відміну від працівника, який виконує роботу відповідно до трудового договору, не підпорядковується правилам внутрішнього трудового розпорядку, хоча і може бути з ними ознайомлений, він сам організовує свою роботу і виконує її на власний ризик, не зараховується до штату установи (організації), не вноситься запис до трудової книжки та не видається розпорядчий документ про прийом його на роботу на певну посаду.
Вказані правові висновки також відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 09.06.2021 року у справі № 420/2174/19, які враховуються судом апеляційної інстанції, відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України.
З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 є фізичними особами – підприємцями, що підтверджується інформацією з ЄДРПОУ та вказано у актах фактичних перевірок і не заперечується сторонами.
Так, позивачем (сторона 1) з фізичною особами – підприємцями ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 були укладені договіри про співпрацю.
Відповідно до п. 1 договорів, сторони за даним договором, діючи в порядку ст. 1130 ЦК України зобов`язуються шляхом об`єднання фінансових активів зусиль спільно діяти з приводу управління та організації роботи торгової точки, а саме: підтримувати позитивну репутацію магазину, аналізувати конкурентоспроможності, вносити пропозиції з підвищення продажів.
Згідно п. 1.4 Договору будь-які розрахунки Сторона 2 здійснює від імені Сторони 1.Все майно, що знаходиться в магазині належить на праві власності Стороні 1.
Відповідно до п.1.1 Додатку до наведеного договору сторони погодились, що сторона 1 від імені Сторони 2 здійснює розрахункові операції (продаж, повернення товарів, які знаходяться на території магазину).
Отже, з зазначених обставин справи видно, що ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 здійснювали реалізацію належного позивачу товару на підставі договору про співпрацю, який безпосередньо передбачає таке право.
Також, як видно з матеріалів справи, договір про спільну діяльність було укладено між фізичними особами – підприємцями, предметом договору є об`єднання спільних зусиль з приводу управління магазином.
Крім того, доказів систематичної виплати позивачем ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 заробітної плати за процес праці (а не її результат); підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку; виконання роботи за професією (посадою), визначеною Національним класифікатором України ДК 003:2010 "Класифікатор професій", затвердженим наказом Держспоживстандарту від 28.07.2010 №327; обов`язку роботодавця надати робоче місце, відповідачем до суду подано не було.
Відтак, проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що спірні постанови відповідача були прийняті останнім протиправно, а тому підлягають скасуванню.
Таким чином, з огляду на вказані обставини справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення адміністративного позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 317, ст. 321, ст. 325 КАС України суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 – задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2025 в адміністративній справі №160/8970/25 – скасувати та прийняти нову постанову.
Адміністративний позов фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 – задовольнити. 
Визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №17174/09/15/РРО/3567209291/ДПС/ТД-ФС у розмірі 240 000,00 грн;
Визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №17154/09/15/РРО/3567209291/ДПС/ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн;
Визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №14671/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн;
Визнати протиправною і скасувати постанову Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про накладення штрафу на фізичну особу-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за порушення законодавства про працю та зайнятість населення від 14 листопада 2024 року №15412/Ж5/17-00-07-05-17/3567209291/ДПС/ ТД-ФС у розмірі 480 000,00 грн.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Південно-Східного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 12 112 грн. та за подання апеляційної скарги у розмірі 18 168 грн.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складене 13.01.2026. 

Головуючий - суддя О.О. Круговий 

суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш