Справа № 712/14187/25
Провадження № 2/712/5259/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 січня 2026 року Соснівський районний суд м. Черкас у складі:
головуючого-судді – Пересунька Я.В.,
при секретарі – Руденко А.В.,
за участю представника відповідача – адвоката Нікітюка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкас у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, -
в с т а н о в и в:
1. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
1.1. У жовтні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» (далі ТОВ «ФК «Гелексі») звернулося до суду з указаним позовом, просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики у сумі 23 976 грн, витрати зі сплати судового збору у сумі 2 422 грн 40 коп, витрати на професійну правничу допомогу у сумі 5 000 грн. 
1.2 Позов обґрунтовано тим, що між ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 158954 від 17 квітня 2020 року в електронній формі. 
1.3. На той час, «ФК «Гелексі» було фінансовою установою та здійснювало діяльність на ринку фінансових послуг. З цією метою, «ФК «Гелексі» було організовано сервіс з надання онлайн позик (https://cashinsky.ua), який забезпечував надання грошових коштів у позику з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем шляхом укладення з клієнтами електронних договорів позики. 
1.4. Надання клієнтом-позичальником відповіді про прийняття (акцепт) пропозиції, тобто пропозиції ТОВ «ФК «Гелексі» укласти електронний договір позики (оферти), здійснюється в декілька кроків шляхом вчинення певних дій.
1.5. ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді») є компанією, що мала право на надання платіжних послуг. На підставі договору № 04/08-17-ПК від 04 серпня 2017 року ТОВ «ФК «Елаєнс» (ТМ «Фонді») надавало «ФК «Гелексі» послуги з переказу фізичним особам грошових коштів, без відкриття рахунку. 
1.6. На підставі зазначеного вище договору позичальнику надано грошові кошти в якості позики у сумі 5 000 грн., на умовах строковості, поворотності та оплатності. 
1.7. Відповідно до умов договору позики, стандартна процентна ставка становить 0,01% в день, розмір комісії складає 1,9%, підвищена комісійна винагорода, у випадку прострочення терміну платежу становить 3.0%. 
1.8. Відповідач не виконує свої грошові зобов`язання належним чином, довготривалий строк. Заборгованість відповідача перед позивачем на дату подання позову складає 23 976 грн, з яких: 4 999 грн 50 коп - заборгованість за позикою; 18 976 грн 50 коп - заборгованість за процентами та комісії за користування позикою.
1.9. 29 грудня 2025 року представником відповідача Нікітюком А.М. надано відзив на позов, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Гелексі» заборгованість за позикою в розмірі 4 999 грн 50 коп, за процентами за користування позикою за період з 17 квітня 2020 року по 29 травня 2020 року – 6 грн 50 коп, та відмовити у стягненні заборгованості за процентами за користування позикою за період з 29 травня 2020 року по 25 вересня 2020 року в розмірі 60 грн, а також заборгованості за комісією за користування позикою за період з 17 квітня 2020 року по 29 травня 2020 року – 910 грн та за період з 29 травня 2020 року по 25 вересня 2020 року – 18 000 грн.
1.10. Відзив обґрунтовано тим, що 17 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики № 158974 в електронній формі, а згідно додаткової угоди №1 від 02 травня 2020 року зафіксовано суму позики 4999,5 грн і строк повернення позики (термін платежу) – 15 травня 2020 року. Відповідно до додаткової угоди № 2 від 16 травня 2020 року зафіксовано строк повернення позики (термін платежу) – 29 травня 2020 року. 
1.11. Згідно з графіком платежів до Договору позики № 158974 від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 нараховано суму позики – 4999,5 грн, проценти за користування позикою – 6,50 грн., комісійну винагороду за користування позикою – 910 грн, а всього – 5916 грн, термін платежу – 29 травня 2020 року. 
1.12. Згідно з розрахунком заборгованості за період з 17 квітня 2020 року по 25 вересня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить 23976 грн, з яких 4999,50 грн - заборгованість за позикою; 18976,50 грн - заборгованість за процентами та комісії за користування позикою. 
1.13. Пунктом 1.1.3 договору позики № 158974 від 17 квітня 2020 року встановлено, що нарахування процентів за договором здійснюється на фактичну кількість календарних днів користування позикою, проте дані положення не ґрунтуються на вимогах закону та є такими, що ставлять у невигідне становище споживача. 
1.14. Нарахування позивачем відсотків та комісії за договором позики № 158974 від 17 квітня 2020 року в розмірі 18060 грн. за період з 29 травня 2020 року по 25 вересня 2020 року є несправедливим, оскільки значно перевищує суму позики та не узгоджується з розміром відсотків та комісії, що були узгоджені сторонами в графіку платежів як до договору позики, так і до додаткових угод до вказаного договору. При цьому відомості про нарахування позивачем процентів за порушення умов договору відповідно до статті 625 ЦК України у матеріалах справи відсутні.
1.15. Відповідач вважає, що відсотки за користування кредитом нараховуються протягом строку дії кредитного договору або до моменту зміни сторонами строку повернення кредиту в повному обсязі згідно положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду України від 28 березня 2018 року. 
1.16. Згідно з п. 3.2.3 договору позики позичальник має право продовжити строк договору (не більше 3 разів поспіль) і доказів того, що в подальшому сторонами було пролонговано вказаний договір матеріали справи не містять. Так само відсутні і докази, що позичальник після завершення строку повернення позики вчиняв відповідні дії для його продовження. 
1.17. Таким чином, позивачем не обґрунтовано підстав нарахування плати за користування позикою (процентів) після закінчення строку повернення позики після 29 травня 2020 року.
1.18. Щодо стягнення заборгованості за комісією за користування позикою, то відповідач вважає, що відсутні підстави для задоволення позову у цій частині.
1.19.  30 грудня 2025 року представником позивача надано відповідь на відзив, в якому ТОВ «ФК «ГЕЛЕКСІ» просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
1.20. Відповідь обґрунтовано тим, що з розрахунку заборгованості вбачається, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі статті 625 ЦК України за правилами, визначеними пунктом 5.3 договору позики, який розміщено у розділі «відповідальність сторін», а не як відсотки за правомірне користування кредитом.
1.21. Із умов договору вбачається, що сторони передбачили міру відповідальності за несвоєчасне погашення кредиту на лояльних умовах шляхом нарахування комісії за період після закінчення строку кредитування, коли боржник продовжує користуватись позикою. Отже, кредитним договором було передбачено комісію як плату, яка встановлюється за користування позикою після настання строку погашення. З матеріалів справи вбачається, що заборгованість відповідачем у встановлений договором строк не погашено.
1.22. За наявності узгоджень між кредитором та позичальником умов договору з нарахування та виплати процентів та комісії, такі суми підлягали відшкодуванню за рахунок особи, що отримала в користування кредитні кошти. Тому, попередньо ознайомившись з умовами кредитування та підписавши за наведеними умовами договір, відповідач, як позичальник не лише погодив, а й прийняв до виконання, узгоджені ним з кредитодавцем умови зобов`язання, зокрема, щодо тіла кредиту з нарахуванням на нього фіксованої ставки процентів за користування кредитом та сплатою комісії з суми кредиту. Тому відмова у стягненні цих платежів, не відповідає нормам матеріального права, оскільки тоді не буде враховано право кредитодавця при визначенні підстав та порядку нарахування комісії, керуватися положеннями пунктів 1-1 та 4 частини 1 статті 1 Закону «Про споживче кредитування», за якими договір про споживчий кредит це вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. При тому загальними витратами за споживчим кредитом є витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб. Отже, умовами Договору позики, нарахування та сплата комісії визначена сторонами кредитування та безпосередньо узгоджена з позичальником шляхом підписання Договору позики, а тому платежі за комісією правомірно включені до заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача.
1.23. Розрахунок заборгованості є інформаційною таблицею, складеною позивачем, у якій відображено операції в межах правовідносин сторін за договором позики. Сам по собі розрахунок заборгованості не є беззаперечним доказом існування заборгованості. При цьому, сукупність наданих позивачем доказів однозначно підтверджує наявність договірних відносин сторін.
2. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
2.1. Ухвалою Соснівського районного суду міста Черкас від 03 листопада 2025 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
2.2. У судове засідання представник позивача не з`явився, у прохальній частині позовної заяви просив розгляд проводити без його участі, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує.
2.3. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково з підстав, зазначених у відзиві.
3. Положення законодавства, що регулюють спірні правовідносини 
3.1. За змістом статей 15 і 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
3.2. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
3.3. За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
3.4. Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
3.5. Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
3.6. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі – Закон) електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. 
3.7. Згідно із ч. ч. 7, 12 ст. 11 Закону договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
3.8. Відповідно до ст. 12 Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання:  електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину;  аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
3.9. Норми статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису визначеним цим Законом одноразовим ідентифікатором. Електронний цифровий підпис, як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа і не може визнаватися недійсним лише через його електронну форму.
3.10. За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
3.11. Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
3.12. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.
3.13. Згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
3.14. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
3.15. Згідно із ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
4. Фактичні обставини, встановлені судом
4.1. Судом установлено, що ТОВ «ФК «Гелексі» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи було укладено договір позики № 158954 від 17 квітня 2020 року в електронній формі. 
4.2. Згідно пункту 1.1 договору, за договором позикодавець надає позичальнику позику (надалі за текстом іменується – «позика» в усіх відмінках), а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов договору, в національній грошовій одиниці України – гривні, в сумі та строк: 1.1.2 плата за користування позикою у вигляді: 1.1.2.1 процентів (надалі за текстом іменується – «процентна ставка» в усіх відмінках) складає 0,01% (одна сота відсотка) в день від поточного залишку позики; 1.1.2.2 комісії (надалі за текстом іменується – «комісійна винагорода» в усіх відмінках) складає 1,4 % в день від початкового розміру позики відповідно пп. 1.1.1. договору; 1.1.3 нарахування процентів за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; 1.1.4 нарахування комісії за договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; 1.1.5. строк повернення позики (термін платежу): 30 квітня 2020 року.
4.3. Відповідно до п. 2.1 строк дії договору – до повного виконання позичальником зобов`язань за договором. 
4.4. Згідно із п. 5.3. у випадку прострочення терміну платежу зі сплати заборгованості, позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення.
4.5. Відповідно до п. 4.3 договору, обчислення строку користування позикою та нарахування процентів та комісії за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою. При цьому проценти та комісія за користування позикою нараховуються з дня надання позики Позичальнику (перерахування грошових коштів на банківський рахунок позичальника) до строку повернення позики, зазначеному в пп. 1.1.5. договору включно. 
4.6. Згідно із п. 9.3 договору позики невід`ємною його частиною є Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі». Уклавши договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі».
4.7. Власне Правила надання грошових коштів у позику ТОВ «ФК «Гелексі» позивачем не надано і такі в матеріалах справи відсутні.
4.8. Також відповідачкою підписано паспорт позики, який містить загальні умови щодо позики.
4.9. Згідно повідомлення ТОВ «ФК «Елаєнс» від 01 вересня 2025 року № 158954, 17 квітня 2020 року відповідачці було перераховано кошти в розмірі 5 000 грн.
4.10. Відповідачка належним чином не виконала умови кредитного договору у встановлений строк.

5. Оцінка Суду
5.1. Пунктом 9.1 Договору позики передбачено, що внесення змін та доповнень до цього Договору оформлюється шляхом укладання сторонами додаткових договорів. Всі зміни, доповнення та додатки до цього Договору, є його невід`ємною частиною.
5.2. З огляду на те, що позивач не надав суду доказів щодо пролонгації після 29.05.2020 Договору позики в порядку, передбаченому п.9.1, тобто шляхом укладення додаткової угоди до Договору позики, то позивач має право на стягнення заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками за користування сумою позики в межах погодженого сторонами строку позики, тобто у період з 17.04.2020 до 29.05.2020. Після закінчення строку його дії у позикодавця відсутні правові підстави нараховувати проценти за понадстрокове користування сумою позики без укладення додаткової угоди.
5.3. Оскільки позичальниця отримала кошти за кредитним договором та не повернула їх у визначені строки, не сплативши погоджені сторонами позики проценти за кредитом, отже має заборгованість 5 006 грн (4 999 грн 50 коп тіло кредиту та заборгованість за процентами за користування позикою за період з 17 квітня 2020 року до 29 травня 2020 року у розмірі 6 грн 50 коп), яка й підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за договором позики № 158954 від 17 квітня 2020 року.
5.4. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача комісії за користування позикою за період з 17 квітня 2020 року по 25 вересня 2020 року не підлягають задоволенню наступних підстав.
5.5. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2023 року в справі №204/224/21 зроблено висновок про те, що якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не надав доказів існування переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування) є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті12 Закону України «Про споживче кредитування».
5.6. Судом встановлено, що за змістом п.1.1.2.2 Договору позики передбачена необхідність внесення комісії (надалі за текстом договору - «комісійної винагороди») в розмірі 1,4% в день від початкового розміру позики, а пунктом 5.3 Договору позики визначено, що у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю підвищену комісійну винагороду в розмірі 3,0% (три відсотка) в день від суми позики за кожний день прострочення. 
5.7. Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції станом на 17 квітня 2020 року) передбачено право позикодавця нараховувати комісії, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
5.8. Проте в наявному у матеріалах справи Договорі позики не зазначено переліку додаткових та супутніх послуг позикодавця, які пов`язані з нарахуванням комісії за користування позикою, комісійної винагороди в розмірі 1,4% в день від початкового розміру позики та підвищеної комісійної винагороди в розмірі 3,0% в день від суми позики за кожний день прострочення у випадку прострочення терміну платежу зі сплати Заборгованості.
5.9. Ураховуючи, що позивач як позикодавець не зазначив та не надав доказів наявності переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні Договору позики та додаткових угод, то положення Договору позики щодо обов`язку позичальника сплачувати комісії є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
5.10. Аналогічні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 30.11.2023 в справі № 216/7637/21 (провадження № 61-5692св23).
5.11. Нікчемний правочин (частина друга статті 215 ЦК України) є недійсним вже в момент свого вчинення (ab initio), і незалежно від волі будь-якої особи, автоматично (ipso iure). Нікчемність правочину має абсолютний ефект, оскільки діє щодо всіх (erga omnes). Нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, тобто, не зумовлює переходу/набуття/зміни/встановлення/припинення прав ні для кого. Саме тому посилатися на нікчемність правочину може будь-хто. Суд, якщо виявить нікчемність правочину, має її враховувати за власною ініціативою в силу свого положення (ex officio), навіть якщо жодна із заінтересованих осіб цього не вимагає (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 лютого 2023 у справі № 359/12165/14-ц (провадження № 61-13417св21)).
5.12. Відтак, суд приходить до висновку про неправомірність нарахування комісій та про відмову в стягненні такої складової заборгованості.
5.13. Суд враховує доводи позивача про те, що підвищену комісійну винагороду позикодавець нараховував саме як міру відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України, а не як відсотки за правомірне користування кредитом, але не погоджується з такими доводами. 
5.14. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
5.15. Водночас суд зауважує, що проценти за користування кредитом та комісії – є складовими загальних витрат за споживчим кредитом, але мають різну правову природу, а тому посилання позивача на те, що підвищена комісійна винагорода нарахована ним відповідно до ст. 625 ЦК України без обгрунтування за що саме нараховано таку комісію – є безпідставними та не грунтуються на законі.
6. Розподіл судових витрат між сторонами
6.1. Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати у виді судового збору в розмірі 252 грн 90 коп пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а інша частина в такому самому розмірі підлягає компенсації позивачу за рахунок бюджету, враховуючи визнання відповідачем позову в розмірі 5006 грн, що вказано у відзиві на позов (задоволено 20,88 % позовних вимог, тому 2 422 грн 40 коп. судового збору * 20,88%= 505 грн 80 коп; 505,80:2=252,90 грн) 
6.2. Щодо розподілу витрат позивача на правничу допомогу, то суд зауважує наступне.
6.3. Суд звертає увагу, що при визначенні суми відшкодування витрат на правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
6.4. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
6.5. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
6.6. Як вбачається з матеріалів справи, понесені позивачем витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, підтверджуються: копією договору правничої допомоги від 09 липня 2025 року; копією акту № 732 від 01 вересня 2025 року наданих послуг з правничої допомоги за договором правничої допомоги від 09 липня 2025 року; свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю серія ЖТ № 001139.
6.7. У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
6.8. Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанова ВП ВС від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
6.9. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).
6.10. Якщо суд під час розгляду клопотання про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу (заперечень щодо розміру стягнення витрат на професійну правничу допомогу) визначить, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру та їх стягнення становить надмірний тягар для іншої сторони, що суперечить принципу розподілу таких витрат, суд має дійти висновку про зменшення заявлених до стягнення з іншої сторони судових витрат на професійну правничу допомогу (постанови ВС від 24.01.2019 року у справі № 910/15944/17, від 19.02.2019 року у справі № 917/1071/18).
6.11. Судом вбачається, що заявлені представником позивача вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу не є співмірними із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
6.12. Отже, з огляду на зазначені норми права, правову позицію Великої Палати Верховного Суду та встановлені обставини справи, суд вважає, що в разі задоволення позову, з відповідача підлягали б до стягнення такі витрати в розмірі 2 000 грн. Проте оскільки позов задоволено на 20,88 %, то з відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в розмірі 417 грн 60 коп.
Керуючись ст. ст. 81, 83, 89, 141, 142, 264-266, 274-279, 280-289 ЦПК України, суд, -
у х в а л и в:
Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» заборгованість за договором позики № 158954 від 17 квітня 2020 року у розмірі 5 006 грн, судові витрати у виді судового збору – 252 грн. 90 коп, витрати на правничу допомогу – 417 грн 60 коп., а всього стягнути 5 676 грн 50 коп.
Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі» за рахунок коштів державного бюджету судовий збір у розмірі 252 грн. 90 коп.
В іншій частині позову – відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Черкаським апеляційним судом, якщо таке рішення не буде скасовано.
Повне найменування сторін: 
Позивач: товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Гелексі», юридична адреса: м. Київ, вул. В`ячеслава Липинського, буд. 10/1, ЄДРПОУ 41229318. 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: Я.В. Пересунько