СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2026 року м. Харків Справа № 922/2281/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Гребенюк Н.В., суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А.,

за участю секретаря судового засідання Пляс Л.Ф.,
за участю представників:
прокурора - прокурор Мурадли Наміг Ідріс Огли, службове посвідчення (в залі суду),
позивача - в порядку самопредставництва Зучек Є.Н., на підставі наказу, посадової інструкції, положення (в залі суду),
відповідача - адвокат Безкровний М.Г., на підставі ордера (в залі суду),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (вх.№2736Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 (повний текст судового рішення складений та підписаний 28.11.2025, суддя В.І. Ольшанченко) у справі №922/2281/25
за позовом виконувача обов`язків керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, м. Харків, в інтересах держави, в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації, м. Харків, 
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, м. Харків, 
3-я особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - ІНФОРМАЦІЯ_1 (Військова частина НОМЕР_2 ), АДРЕСА_1 , 
до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, Харківська обл, Харківський р-н, с. Липці, 
про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

Виконуючий обов`язки керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони (прокурор) звернувся до Господарського суду Харківської області з позовною заявою в інтересах Харківської обласної військової (державної) адміністрації до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, в якій просить суд усунути перешкоди власнику-державі в особі Харківської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом:
1. Скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності за Територіальною громадою в особі Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) на земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179381063251; запис про право власності 40145497 від 14.01.2021) з припиненням речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615), та закриттям розділу 2179381063251 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
2. Скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га, з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї, в тому числі речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615).
3. Зобов`язання Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) повернути у державну власність в особі Харківської обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га.
В обґрунтування позовної заяви прокурор зазначає, що передання земельної ділянки до земель комунальної власності, яка у комунальній власності перебувати не може та є власністю держави і використовується для захисту державного кордону, беззаперечно свідчить про порушення інтересів держави, оскільки це зачіпає інтереси Українського народу. Прокурор листом №53-159вих-24 від 14.06.2024 повідомив Харківську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення земельного законодавства. У подальшому прокурор направив до Харківської обласної державної (військової) адміністрації повідомлення в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №53-5098вих-25 від 11.06.2025, в якому зазначено про намір вжиття прокуратурою представницьких повноважень у випадку бездіяльності адміністрації. Аналізуючи відповідь адміністрації від 13.06.2025 №01-61/4915 на зазначене повідомлення, прокурором встановлено, що обласною військовою адміністрацією заходи щодо усунення перешкод у здійсненні права розпорядження землями оборони не вживались, остання не заперечує щодо представництва прокуратурою інтересів держави в даному випадку. Відтак, прокурор вказав Харківську обласну державну (військову) адміністрацію в якості суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесений захист законних інтересів держави.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/2281/25 у задоволенні позову відмовлено повністю з тих підстав, що законодавство України виокремлює із прикордонної смуги (в її межах) земельні ділянки шириною 30 - 50 метрів уздовж державного кордону України для облаштування та утримання лінії прикордонних інженерних споруд. Інші земельні ділянки в межах прикордонної смуги, які не використовуються для розташування прикордонної інженерної інфраструктури та не підлягають обов`язковому відведенню в постійне користування військовим частинам ДПС України, тобто мають інший правовий режим та не належать до земель оборони, можуть перебувати у комунальній та приватній власності. 
Поряд з цим, суд першої інстанції дійшов висновку, що розширення прикордонної смуги шляхом прийняття Харківською обласною державною адміністрацією розпорядженням №539 від 01.11.2021 не може автоматично змінювати правовий режим власності на земельні ділянки, котрі розташовані у межах даної прикордонної смуги, перетворювати комунальну власність у державну власність, призводити до наслідків позбавлення права комунальної власності, яке захищається на рівні з іншими режимами власності та є непорушним в силу положень статті 321 Цивільного кодексу України.
Крім іншого, місцевим господарським судом зазначено, що долучені до матеріалів справи графічні матеріали не містять координат та відправних точок місць розташування прикордонної смуги та спірних земельних ділянок, їх площі, відстаней від державного кордону до місця розташування земельних ділянок, відомостей, зокрема щодо джерела вирахування координат, програмного забезпечення, сертифікатів, відповідальних за виконання схеми осіб, документів та вихідних даних, на підставі яких було складено Схему, визначення похибки, тощо матеріали господарської справи не містять, як і не містять інших графічних матеріалів, зокрема, викопіювань з Публічної кадастрової карти, проєкту встановлення адміністративних меж, розмежування земельних ділянок та доказів, щодо встановлення прикордонних споруд, знаків тощо. Також відсутня можливість їх самостійного обчислення по периметру, оскільки не вказано співвідношення масштабу у метровому визначенні. Надані прокурором графічні матеріали містять суперечливу інформацію, оскільки форма земельної ділянки відрізняється між собою в поворотних точках наданих зображень.
Суд першої інстанції також зазначив, що метою подачі позову є повне виключення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру відомостей про відповідну земельну ділянку. Відтак, задоволення позову у такій редакції не призведе до визнання за державою права власності на частину земельних ділянок або включення до державних реєстрів відомостей про зміну власника з комунальної на державну власність. Крім того, скасування державної реєстрації на земельні ділянки змінить їх правових статус на "несформовані земельні ділянки", що в свою чергу унеможливить передачу такої земельної ділянки позивачу, як того просить прокурор. У той же час, передача земельної ділянки від відповідача позивачу, призведе до неможливості виключення відомостей про неї з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та з Державного земельного кадастру, оскільки зміниться її власник. Суперечність позовних вимог прокурором обґрунтована не була.
Перший заступник керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті судового рішення норм права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21 листопада 2025 року у справі №922/2281/25 та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Судові витрати просить покласти на відповідача.
Свої вимоги прокурор обґрунтовує тим, що належність ділянки до земель оборони визначається фактом її розташування, а не актом передачі військовій частині. Суд першої інстанції помилково ототожнив землі оборони виключно з землями, переданими у постійне користування Збройним Силам або ДПС України. 
Прокурор посилається на те, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання. Отже, встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги.
За таких обставин, як вважає прокурор, спірна земельна ділянка незаконно передана у комунальну власність.
Прокурор зазначає, що спірна земельна ділянка, яка в силу закону відноситься до земель оборони, безпідставно вилучена з державної власності, що підтверджується належними та допустимими доказами, а саме, схемою розміщення земельних ділянок у прикордонній смузі; додатком 1 до Договору між Україною і РФ про українсько-російський державний кордон - описом проходження державного кордону між Україною та РФ; викопіюванням з кадастрової карти України.
На думку прокурора, обраний спосіб захисту безпосередньо передбачений у статтях 152, 155 Земельного кодексу України та за встановлених судом конкретних обставин справи, є достатнім і ефективним у спірних правовідносинах, відповідає правовій природі відносин учасників спору. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, для розгляду справи №922/2281/25, визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Гребенюк Н.В., судді Слободін М.М., Шутенко І.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону на рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/2281/25. Призначено справу до розгляду на "27" січня 2026 р. о 10:00 годині.
26.12.2025 від ГУ Держгеокадастру в Харківській області надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що погоджується з доводами, міркуваннями та аргументами апелянта. Спірна земельна ділянка у повному обсязі знаходиться в межах прикордонної смуги, а відтак, належить до земель оборони та може перебувати виключно у державній власності, про що також свідчить викопіювання з кадастрової карти України; зі схеми розміщення земельних ділянок у прикордонній смузі вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у межах орієнтовної межі прикордонної смуги (5 км від державного кордону).
Просить апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
07.01.2026 від Харківської обласної державної (військової) адміністрації надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що з матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 23 метра від найближчої точки та менше 1 кілометру від найвіддаленішої точки до Державного кордону України. Також зі схеми розміщення земельних ділянок у прикордонній смузі вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у межах орієнтовної межі прикордонної смуги (5 км від державного кордону). Таким чином, з урахуванням розпорядчих актів та положень Земельного кодексу України, спірна земельна ділянка знаходиться в межах прикордонної смуги та відноситься до земель оборони, що можуть перебувати виключно у державній власності.
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу задовольнити та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
08.01.2026 від Липецької сільської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, зазначає, що апеляційна скарга прокурора фактично ґрунтується на тезі про те, що спірна земельна ділянка є землею оборони виключно з огляду на її розташування поблизу державного кордону або в межах прикордонної смуги, відтак, не могла перебувати у комунальній власності. Така позиція не відповідає чинному законодавству та суперечить практиці Верховного Суду.
Відповідач посилається на те, що матеріали справи та апеляційна скарга не містять доказів прийняття будь-яких рішень уповноважених органів про віднесення спірної земельної ділянки до земель оборони, зміну її цільового призначення або надання її у користування військовому формуванню. За таких обставин, твердження апелянта про автоматичну належність спірної земельної ділянки до земель оборони ґрунтуються на припущеннях, що суперечить принципу правової визначеності.
Відповідач вважає, що суд першої інстанції мотивовано зазначив, що подані прокурором викопіювання з публічної кадастрової карти, листи органів державної влади та графічні матеріали мають довідковий характер і не є тими доказами, які встановлюють юридичний факт розташування конкретної земельної ділянки в межах спеціально встановленої прикордонної смуги або змінюють її цільове призначення. Такий підхід відповідає загальним стандартам доказування у господарському процесі та виключає можливість підміни доказування припущеннями.
На думку відповідача, посилання апелянта на судову практику Верховного Суду не може бути підставою для скасування рішення місцевого господарського суду, оскільки наведені рішення не є релевантними за фактичними обставинами та не відповідають суті спірних правовідносин у цій справі.
З огляду на викладене, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване прокурором рішення - без змін.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 27.01.2026 прокурор оголосив доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Представник позивача також підтримав вимоги апеляційної скарги.
Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у її задоволенні відмовити.
Треті особи своїм правом на участь у судовому засіданні не скористались, їх представники не з`явились, хоча треті особи були належним чином повідомлені про час, дату та місце судового засідання. 
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду скарги, прокурор, представники сторін висловили доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, а неявка у судове засідання представників третіх осіб не перешкоджає розгляду скарги, про що учасники справи були повідомлені ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 22.12.2025, судова колегія вважає можливим розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи прокурора, доводи позивача, відповідача та ГУ Держгеокадастру у Харківській області, викладені у відзивах на апеляційну скаргу, заслухавши у судовому засіданні прокурора та представників сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012, яка розташована за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, була сформована та зареєстрована у Державному земельному кадастрі як землі сільськогосподарського призначення.
Підставою для реєстрації вказаної земельної ділянки був пункт 24 Перехідних положень Земельного кодексу України, відповідно до якого землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.
На підставі наказу від 07.12.2020 за №11-ОТГ "Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність" та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, ГУ Держгеокадастр в Харківській області передав у комунальну власність Липецької сільської ради 186 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3708, 4926 га.
Відповідно до додатку до наказу ГУ Держгеокадастру в Харківській області №11-ОТГ від 07.12.2020 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, у комунальну власність Липецької сільської ради передана і земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012, загальною площею 13, 7029га, яка розташована за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради Харківського району Харківської області з цільовим призначенням 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
На підставі рішення Липецької сільської ради Харківської району Харківської області 2 пленарного засідання I сесії VIII скликання від 02.12.2020 "Про надання згоди на прийняття земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, які розташовані за межами населених пунктів" та наказу про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність від 07.12.2020 та акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 08.12.2020, ГУ Держгеокадастру в Харківській області, прийнято у комунальну власність Липецькою сільською радою 186 земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 3708, 4926га, які розташовані за межами населених пунктів на території Липецької сільської ради, згідно переліку.
У подальшому за Липецькою сільською радою 14.01.2021 в державному реєстрі прав зареєстровано право комунальної власності на підставі вищевказаних документів, в тому числі на земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га (номер відомостей про речове право в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 40145497). Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2179381063251.

Щодо підстав представництва інтересів держави в суді прокурором.
Відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Організація і порядок діяльності органів прокуратури України визначаються законом.
Статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі №1-1/99, державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної економічної інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не підлягають точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Надмірна формалізація "інтересів держави" може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 по справі № 806/1000/17).
Прокурор набуває право на реалізацію своїх функцій, визначених законом, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захист або здійснює його неналежно.
"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є належною.
"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захист або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №806/1000/17, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно.
Згідно з положеннями частини 5 статті 122 Земельного кодексу України, обласні державні адміністрації на їхній території передають земельні ділянки із земель державної власності, крім випадків, визначених частинами третьою, четвертою і восьмою цієї статті, у власність або у користування у межах міст обласного значення та за межами населених пунктів, а також земельні ділянки, що не входять до складу певного району, або у випадках, коли районна державна адміністрація не утворена, для всіх потреб.
Харківська обласна військова адміністрація згідно з покладеними на неї завданнями розпоряджається землями оборони, які перебувають виключно у державній власності.
Отже, держава як власник земель оборони делегувала Харківській обласній військовій адміністрації повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.
Листом за вих.№53-159вих-24 від 14.06.2024 Харківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону повідомлено Харківську обласну військову адміністрацію про виявлені порушення земельного законодавства.
У подальшому Харківською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону направлено до Харківської обласної державної (військової) адміністрації повідомлення в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" №53-509вих-25 від 11.06.2025, в якому зазначено про намір вжиття прокуратурою представницьких повноважень у випадку бездіяльності адміністрації.
Аналізуючи відповідь Харківської обласної військової адміністрації від 13.06.2025 на зазначене повідомлення, встановлено, що обласною військовою адміністрацією заходи щодо усунення перешкод у здійсненні права розпорядження землями оборони не вживались.
Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 15.10.2019 у справі №903/129/18 (пункт 6.43) зазначено, що сам факт незвернення уповноваженого суб`єкта владних повноважень до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити порушені державні інтереси, свідчить про те, що указаний суб`єкт неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим, у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
Вказані обставини, відповідно до статті 131-1 Конституції України та статті 23 Закону України "Про прокуратуру", свідчать про наявність у прокурора права та можливості представляти інтереси держави в суді, шляхом подачі відповідного позову.
Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в інтересах держави в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації для захисту порушених інтересів держави.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Прокурор посилається на те, що вибуття спірної земельної ділянки з державної власності до комунальної власності відбулось незаконно, оскільки вона знаходиться в межах прикордонної смуги та відноситься до земель оборони.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 "Про прикордонний режим" установлено вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
Із обставин справи вбачається, що розпорядженням Харківської обласної адміністрації від 20.04.2016 №138 "Про додаткові заходи щодо забезпечення дотримання прикордонного режиму в межах території Харківської області" Харківській районній державній адміністрації доручено привести у відповідність до постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 "Про прикордонний режим" та цього розпорядження раніше видані розпорядження з питань прикордонного режиму.
Також розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 14.09.2018 №522 "Про визначення ширини прикордонної смуги в межах території Харківської області" визначено ширину прикордонної смуги вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
Надалі, розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації від 01.11.2021 №539 "Про визначення ширини прикордонної смуги в межах території Харківської області" визначено ширину прикордонної смуги вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм прикордонну смугу завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, де встановлюється прикордонний режим, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд.
Із врахуванням вищезазначених нормативно-правових актів спірна земельна ділянка в повному обсязі знаходиться в межах прикордонної смуги, а відтак належать до земель оборони та може перебувати виключно у державній власності.
З викопіювання з кадастрової карти України за допомогою функції "лінійка" встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 розташована на відстані 23 метрів від найближчої точки та менше 1 кілометру від найвіддаленішої точки до Державного кордону України.
Зі Схеми розміщення земельних ділянок у прикордонній смузі вбачається, що спірна земельна ділянка перебуває у межах орієнтовної межі прикордонної смуги (5 км від державного кордону).
Відповідно до інформації ІНФОРМАЦІЯ_1 №6099-24 від 20.06.2024, наданої на запит Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону №53-2757вих-24 від 06.06.2024, із врахуванням Постанови Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147 "Про прикордонний режим", земельна ділянка з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 в повному обсязі знаходиться в межах прикордонної смуги.
Окрім цього, ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що на вищезазначеній земельній ділянці до 24.02.2022 були наявні прикордонні інженерні споруди.
Знаходження спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги візуально підтверджується матеріалами, що додаються, а саме:
- схемою розміщення земельних ділянок в прикордонній смузі;
- додатком 1 до Договору між Україною і Російською Федерацією про українсько-російський державний кордон - описом проходження державного кордону між Україною та РФ;
- викопіюванням з кадастрової карти України.
Судова колегія, дослідивши вказані докази, доходить висновку, що вказаними доказами підтверджується знаходження спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги.
Натомість відповідачем як нинішнім власником земельної ділянки доказів іншого не надано.
Суд апеляційної інстанції вважає хибними посилання суду першої інстанції, що прокурор не ініціював в судовому порядку проведення експертного дослідження щодо місцезнаходження спірної земельної ділянки, оскільки загальновідомим є той факт, що селище Липці Харківської області знаходиться у зоні активних бойових дій біля державного кордону з РФ, тому сумнівним та малоймовірним є можливість проведення експертного дослідження спірної земельної ділянки в натурі. 
Відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: а) землі сільськогосподарського призначення; б) землі житлової та громадської забудови; в) землі природно- заповідного та іншого природоохоронного призначення; г) землі оздоровчого призначення; ґ) землі рекреаційного призначення; д) землі історико-культурного призначення; е) землі лісогосподарського призначення; є) землі водного фонду; ж) землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Згідно зі статтею 20 Земельного кодексу України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Види використання земельної ділянки в межах певної категорії земель (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони) визначаються її власником або користувачем самостійно в межах вимог, встановлених законом до використання земель цієї категорії, з урахуванням містобудівної документації та документації із землеустрою.
Земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Відповідно до статті 65 Земельного кодексу України, землями промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення визнаються земельні ділянки, надані в установленому порядку підприємствам, установам та організаціям для здійснення відповідної діяльності. Порядок використання земель промисловості, транспорту, електронних комунікацій, енергетики, оборони та іншого призначення встановлюється законом.
У відповідності до частин 1-4 статті 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.
Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
Порядок використання земель оборони встановлюється законом.
Відповідно до частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, серед інших, належать землі оборони.
У відповідності до частини 1 статті 2 Закону України "Про використання земель оборони", військовим частинам для виконання покладених на них функцій та завдань земельні ділянки надаються у постійне користування відповідно до вимог Земельного кодексу України.
За приписами частин 2, 3 статті 115 Земельного кодексу України та статті 3 Закону України "Про використання земель оборони", уздовж державного кордону України відповідно до закону встановлюється прикордонна смуга, в межах якої діє особливий режим використання земель. Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюється відповідно до закону.
Згідно зі статтею 3 Закону України "Про використання земель оборони", землі в межах прикордонної смуги та інші землі, необхідні для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів, надаються в постійне користування військовим частинам Державної прикордонної служби України.
Розмір та правовий режим зон з особливим режимом використання земель встановлюються відповідно до закону.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про використання земель оборони", військові частини за погодженням з органами місцевого самоврядування або місцевими органами виконавчої влади і в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, можуть дозволяти фізичним і юридичним особам вирощувати сільськогосподарські культури, випасати худобу та заготовляти сіно на землях, наданих їм у постійне користування. Землі оборони можуть використовуватися для будівництва об`єктів соціально-культурного призначення, житла для військовослужбовців та членів їхніх сімей, а також соціального та доступного житла без зміни їх цільового призначення.
Статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" передбачено, що з метою забезпечення на державному кордоні України належного порядку Кабінетом Міністрів України встановлюється прикордонна смуга, а також можуть установлюватися контрольовані прикордонні райони. Прикордонна смуга встановлюється безпосередньо вздовж державного кордону України на його сухопутних ділянках або вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм з урахуванням особливостей місцевості та умов, що визначаються Кабінетом Міністрів України. До прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Водночас, згідно зі статтею 23 Закону України "Про державний кордон України", у прикордонній смузі та контрольованому прикордонному районі в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України, встановлюється прикордонний режим, який регламентує відповідно до цього Закону та інших актів законодавства України правила в`їзду, перебування, проживання, пересування громадян України та інших осіб, провадження робіт, обліку та тримання на пристанях, причалах і в пунктах базування самохідних та несамохідних суден, їх плавання та пересування у внутрішніх водах України.
Таким чином, сукупний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що земельні ділянки у межах прикордонної смуги, яка встановлена вздовж державного кордону України, відносяться до земель оборони, які можуть перебувати лише у державній власності та не підлягають передачі до комунальної чи приватної власності, а також щодо яких встановлений спеціальний режим їх використання.
Отже, встановлення факту розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про належність вказаної ділянки до земель оборони в силу законодавчого визначення цільового призначення земель, розташованих у межах прикордонної смуги.
Відповідно до вимог пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998 "Про прикордонний режим", з урахуванням особливостей місцевості та інших умов ширина прикордонної смуги може бути змінена обласними державними адміністраціями за поданням Адміністрації державної прикордонної служби, але вона не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що знаходиться в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Відповідно до затвердженого цією постановою Кабінету Міністрів України "Положення про прикордонний режим", прикордонна смуга - це ділянка місцевості, яка встановлюється безпосередньо уздовж державного кордону на його сухопутних ділянках або уздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм у межах територій селищних і сільських рад, прилеглих до державного кордону, але не може бути меншою від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
При цьому, лінія прикордонних інженерних споруд - спеціальна смуга місцевості в межах прикордонної смуги та інші земельні ділянки, які відповідно до законодавства надаються в постійне користування органам Державної прикордонної служби для облаштування та утримання інженерно-технічних споруд і огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій та інших об`єктів.
При наданні земельної ділянки, за відсутності проєкту землеустрою зі встановлення прикордонної смуги, необхідно виходити із її нормативних розмірів, встановлених статтею 22 Закону України "Про державний кордон України" та пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України №1147 від 27.07.1998 "Про прикордонний режим".
Нерозроблення та незатвердження окремого проєкту землеустрою щодо встановлення прикордонної смуги не свідчить про її відсутність, оскільки розміри (ширина) прикордонної смуги встановлені законом - від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруджень.
Такі висновки викладено, зокрема у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №297/1395/15-ц та від 26.10.2020 у справі № 297/1408/15-ц.
При цьому, відповідні розміри та ширина прикордонної смуги на території Харківської області визначено розпорядженням Харківської обласної державної адміністрації.
Судова колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції, що розширення прикордонної смуги шляхом прийняття Харківською обласною державною адміністрацією розпорядженням не може автоматично змінювати правовий режим власності на земельні ділянки, котрі розташовані у межах даної прикордонної смуги, перетворювати комунальну власність у державну власність, призводити до наслідків позбавлення права комунальної власності, яке захищається на рівні з іншими режимами власності та є непорушним в силу положень статті 321 Цивільного кодексу України, оскільки у спірних правовідносинах спірна земельна ділянка була передана у комунальну власність вже після прийняття ХОДА розпорядження про розширення прикордонної смуги.
Розташування спірної земельної ділянки упритул до державного кордону України з Російською Федерацією в будь-якому випадку свідчить про перебування останньої у прикордонній смузі, що зумовлює висновок про відношення такої земельної ділянки до земель оборони.
За таких обставин, оскільки землі в межах прикордонної смуги належать до земель оборони та можуть перебувати лише у державній власності, то спірна земельна ділянка незаконно передана у комунальну власність.
Про те, що землі оборони, зокрема землі у межах прикордонної смуги, не можуть передаватись у комунальну та приватну власність, свідчить установлена судова практика Верховного Суду.
Зокрема, постановою Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі №924/174/18 залишено без змін рішення судів попередніх інстанцій про визнання незаконними і скасування рішень органу місцевого самоврядування, якими надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель, що належали до земель оборони та знаходились у межах прикордонної смуги.
Також, постановою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14.11.2018 у справі №297/1395/15-ц залишено без змін судові рішення про задоволення позовних вимог прокурора про скасування наказів Головного управління Держземагенства у Закарпатській області та повернення в державну власність земельної ділянки з чужого незаконного володіння з огляду на те, що відповідно до вимог статті 77, частини 4 статті 84 Земельного кодексу України, землі оборони належать виключно до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність.
Постановою Верховного Суду від 06.11.2019 у справі №163/2369/16-ц підтверджено доводи позовних вимог прокурора про те, що землі у межах прикордонної смуги належать виключно до державної власності та не можуть передаватись у приватну власність.
При цьому, суд касаційної інстанції визнав обґрунтованим посилання прокурора на рішення органів державної влади (місцевого самоврядування) про встановлення ширини прикордонної смуги, зокрема постанови обласної Рада депутатів Трудящих Волинської області №39/599 від 15.09.1946, якою в межах Волинської області встановлено 2-кілометрову та 800-метрову прикордонні смуги.
Аналогічним чином постановою Верховного Суду від 26.10.2020 у справі №297/1408/15-ц також визнано обґрунтованим посилання на рішення органів державної влади про встановлення ширини прикордонної смуги, зокрема постанови Закарпатського обласного виконавчого комітету від 28.09.1946 "Про введення 800 метрової прикордонної смуги в межах Закарпатської області". У постанові Верховного Суду від 23.07.2020 у справі №910/19932/17 зазначено, що "Колегія суддів Касаційного господарського суду погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що розташування спірної земельної ділянки в межах прикордонної смуги свідчить про її належність до земель оборони".
Відповідно до вимог частин 1, 2, 6, 7 статті 20 Земельного кодексу України вбачається, що віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проєктами землеустрою щодо їх відведення.
Відповідно до пункту 5 статті 20 Земельного кодексу України, земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України "Про використання земель оборони".
Згідно зі статтею 77 Земельного кодексу України, землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Навколо військових та інших оборонних об`єктів у разі необхідності створюються захисні, охоронні та інші зони з особливими умовами користування.
Відповідно до статті 188 Земельного кодексу України, державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснюється відповідно до закону.
Частиною 5 статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 163/2369/16-ц, землі у межах прикордонної смуги належать виключно до державної власності.
Стосовно вимоги щодо скасування в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки, суд виходить з такого.
Відповідно до частини 13 статті 79-1 Земельного кодексу України, частини 10 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації.
Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до частини 2 статті 78 Земельного кодексу України, право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Частиною 1 статті 79 Земельного кодексу України визначено, що земельною ділянкою є частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
За приписами статті 79-1 цього Кодексу, формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
За приписами статті 3 Закону України "Про Державний земельний кадастр", основними принципами, на яких базується Державний земельний кадастр, є зокрема, принципи об`єктивності, достовірності та повноти відомостей у Державному земельному кадастрі.
Під час формування та реєстрації невірно визначено категорію спірної земельної ділянки як землі сільськогосподарського призначення, оскільки вказана земельна ділянка належить до земель оборони.
За наведених обставин, подальша наявність відомостей щодо спірної земельної ділянки у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливить відновлення порушеного права держави, у власності якої має перебувати спірна земельна ділянка, оскільки реєстрація у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з категорією «землі сільськогосподарського призначення» відносить її до земель комунальної власності, що надає право Липецькій сільській раді продовжувати здійснювати розпорядження землею, яка є власністю Держави і за категорією відносяться до земель оборони.
Відповідно до частини 10 статті 24 Закону України "Про державний земельний кадастр", державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі, зокрема, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Враховуючи викладене, для забезпечення державі реальної та безперешкодної можливості реалізувати усі правомочності власника щодо спірної земельної ділянки необхідно усунути перешкоди в користуванні нею шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, відомості про яку містяться у Державному земельному кадастрі.
При цьому, за висновками суду, у даному разі скасування державної реєстрації земельної ділянки є ефективним способом захисту порушених прав держави, оскільки усуває стан юридичної невизначеності щодо дійсного власника та цільового призначення земельної ділянки.
Судова колегія не погоджується з доводами відповідача, що скасування державної реєстрації земельної ділянки не поновить прав держави на неї, оскільки виходячи з її місцезнаходження, спірна земельна ділянка в силу положень законодавства перебуває у державній власності як землі оборони.
Щодо вимоги про повернення земельної ділянки, суд виходить з наступного.
Статтею 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Право на звернення за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, встановлено нормами статті 4 Господарського процесуального кодексу України.
Положеннями статей 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Фізичне зайняття обмежено обороноздатних земель та їх використання особою, яка з огляду на вимоги законодавства не могла набувати прав власності чи користування ними, не позбавляє права володіння ними дійсного власника таких земель, але створює останньому перешкоди у здійсненні ним охоронюваного законом права користування своїм майном.
Навіть у випадку оформлення права приватної або ж комунальної власності на виведені з цивільного обороту земельні ділянки, такий власник не набуває статусу одноособового володільця спірним майном, оскільки за Українським народом зберігається його право на землю, що є об`єктом права власності народу, і таке право залишається неприпиненим.
Таким чином, у разі фізичного зайняття обмежено обороноздатних земель та оформлення речових прав на них відповідне порушення, ураховуючи їх правовий титул, необхідно розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави.
У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку слід розглядати як негаторний позов, тобто позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном.
Предмет негаторного позову становить вимога власника майна до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом.
Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом має право вимагати усунути наявні перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод.
Негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки, яка має закріплений у законодавстві статус обмежено обороноздатної.
При цьому, поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 у справі №487/10128/14 та від 15.09.2020 у справі №469/1044/17 вказані можливі способи усунення таких порушень, яких може вимагати законний власник, а саме шляхом оспорення відповідних рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договорів або інших правочинів, а також вимагаючи повернути земельну ділянку.
Крім того, у постанові Верховного Суду від 20.10.2020 у справі №910/13356/17 суд виклав висновок про те, що способом захисту в негаторних правовідносинах є вимога, яка забезпечить законному володільцю реальну можливість користуватися і розпоряджатися майном тим чи іншим способом (зобов`язання повернути або звільнити майно, виселення, знесення, накладення заборони на вчинення щодо майна неправомірних дій).
Спірна земельна ділянка на цей час перебуває у комунальній власності Липецької сільської ради Харківського району Харківської області, може використовуватись як земля сільськогосподарського призначення та бути передана фізичним чи юридичним особам у власність та користування, проте, в силу наведених вище вимог законодавства спірна земельна ділянка не може перебувати у приватній чи комунальній власності.
Враховуючи вищенаведене, з огляду на наявні порушені права та законні інтереси держави підлягають захисту шляхом зобов`язання Липецьку сільську раду Харківського району Харківської області усунути перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 28.11.2018 у справі №504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі №487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц та від 07.04.2020 у справі №372/1684/14-ц.
Судова колегія вважає хибними висновки суду першої інстанції щодо суперечливості позовних вимог прокурора, оскільки розпорядження своїм правом на захист є приписом господарського законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспореними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
Лише особа, право якої порушене, може визначати, чи відповідає спосіб захисту її інтересам. Разом з тим, суд не має вирішувати замість позивача, із яким саме позовом йому слід звернутися до суду, щоб захист його прав був реальним та ефективним, не може визнавати неефективним спосіб захисту, передбачений законом, якщо особа, право якої порушене, вважає, що він відповідає її інтересам. Протилежне розуміння цих положень не узгоджувалося б із принципом диспозитивності. 
Прокурор не позбавлений права і можливості вчинити дії, спрямовані на повернення земельної ділянки до державної власності та, у подальшому, щодо скасування державної реєстрації права комунальної власності на неї і скасування відомостей в Державному земельному кадастрі державної реєстрації.
Отже, враховуючи наведене, з`ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши оцінку всім аргументам учасників справи та наявним у матеріалах справи доказам, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для повного задоволення позову.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд не забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин, що мають значення для справи, та не надав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону слід задовольнити, рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/2281/25 - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов виконувача обов`язків керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави, в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації, до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Відповідно до положень статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати прокурора зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги покладаються на відповідача, у власності якого незаконно перебуває спірна земельна ділянка.
Керуючись статтями 129, 256, 269-270, 273, п. 2 ч. 1 ст. 275, п. 1 ч. 1 ст. 277, ст.ст. 282-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:
Апеляційну скаргу першого заступника керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону задовольнити.
Рішення Господарського суду Харківської області від 21.11.2025 у справі №922/2281/25 скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов виконувача обов`язків керівника Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони в інтересах держави, в особі Харківської обласної військової (державної) адміністрації, до Липецької сільської ради Харківського району Харківської області про усунення перешкод державі у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації та зобов`язання вчинити певні дії задовольнити.
Усунути перешкоди власнику-державі в особі Харківської обласної військової адміністрації у користуванні та розпорядженні землями оборони шляхом:
1. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державної реєстрації права комунальної власності за Територіальною громадою в особі Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615) на земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2179381063251; запис про право власності 40145497 від 14.01.2021) з припиненням речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615), та закриттям розділу 2179381063251 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
2. Скасувати в Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га, з одночасним припиненням всіх речових прав щодо неї, в тому числі речових прав Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615).
3. Зобов`язати Липецьку сільську раду (код ЄДРПОУ 04396615) повернути у державну власність в особі Харківської обласної військової адміністрації земельну ділянку з кадастровим номером 6325182300:01:007:0012 загальною площею 13, 7029га.
Стягнути з Липецької сільської ради (код ЄДРПОУ 04396615, 62414, Харківська обл., село Липці, вул. Покровська, будинок 5) на користь Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону (код ЄДРПОУ 39969443, UA228201720343110002000025746, ДКСУ у м. Київ, МФО 820172) 7 267, 20грн витрат зі сплати судового збору за подання позовної заяви та 10 900, 80грн витрат за сплати судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження постанови передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повна постанова складена 02.02.2026.

Головуючий суддя Н.В. Гребенюк

Суддя М.М. Слободін 

Суддя І.А. Шутенко