Справа № 308/819/26
3/308/377/26

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2026 року          м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., розглянувши справу про адміністративне правопорушення, що надійшла з відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , логіст ТОВ «Гринтех», за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП,

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЗхРУ №000093Е від 03.01.2026 вбачається, що 03.01.2026 о 10 год. 40 хв. ОСОБА_1 був виявлений та затриманий прикордонним нарядом «Контрольний пост» на напрямку 260 прикордонного знаку, на відстані 3000 метрів до державного кордону України, на околиці н.п. Оноківці, в межах прикордонної смуги, при здійсненні спроби незаконного перетинання державного кордону України в Словацьку Республіку в пішому порядку поза межами встановлених пунктів пропуску у складі групи осіб (гр. ОСОБА_2 ). Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги ст. 9, 12 Закону України «Про державний кордон України».
ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомлено. Водночас подав заяву про розгляд справи без його участі із зазначенням щодо його повідомлення про розгляд справи про адміністративне правопорушення Ужгородським міськрайонний судом Закарпатської області. 
При цьому враховую, що рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008) наголошує, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження.
За таких обставин, вважаю за можливе розглянути справу у відсутності ОСОБА_1 на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши матеріали справи, приходжу до наступного висновку.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 2 ст. 7 та ст. 245 КУпАП передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, всебічного і об`єктивного з`ясування всіх обставин кожної справи, правильного і справедливого її вирішення.
Диспозицією ч. 2 ст. 204-1 КУпАП передбачена, зокрема, відповідальність за спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України, вчинену групою осіб.
Суб`єктивна сторона вказаного правопорушення характеризується наявністю прямого умислу.
Отже, для наявності в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити факт спроби перетину ним державного кордону з України в Словацьку Республіку поза встановленими пунктами пропуску у групі осіб та наявність прямого умислу на незаконний перетин державного кордону.
Згідно зі ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Разом з тим, до матеріалів справи не додано належних доказів, які б свідчили про наявність у діях  ОСОБА_1 об`єктивної та суб`єктивної сторони адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Згідно з письмовими поясненнями  ОСОБА_1 від 03.01.2026, останній прибув до міста Ужгорода зі своїм товаришем ОСОБА_4 на автовокзал, з якого планували поїхати до села Великий Березний для перегляду та купівлі автомобіля Фіат Пунто. По дорозі на блокпості до автобусу зайшли ДПС та повідомили їх, що вони знаходяться у прикордонному місці без дозволу на перебування в ньому.
Як вбачається з протоколу про адміністративне затримання від 03.01.2026,  ОСОБА_1 затримано о 10 год. 40 хв. 03 січня 2026 на відстані 3000 метрів до державного кордону. При цьому згідно з протоколом особистого огляду, огляду речей та вилучення речей і документів від 03.01.2026 іноземної валюти у  ОСОБА_1 не виявлено, а також не виявлено паспорта громадянина України для виїзду за кордон. При собі  ОСОБА_1 мав мобільні телефони, навушники, годинник, ланцюжок та паспорт громадянина України.
Відповідно до частини другої статті 22 Закону України «Про державний кордон України» до прикордонної смуги не включаються населені пункти і місця масового відпочинку населення.
Крім того, за змістом постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. №1147 «Про прикордонний режим» визначено категорію осіб, які планують здійснювати в`їзд у межах прикордонної смуги, що не потребують оформлення дозволу у відповідного органу Державної прикордонної служби України. Зокрема, п. 47 Положення про прикордонний режим, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.07.1998 №1147, визначено, що право на в`їзд, перебування і пропуск у прикордонну смугу без дозволу мають особи, рух яких починається та закінчується за межами прикордонної смуги, що рухаються автомобільним транспортом автомобільними дорогами загального користування державного значення, залізничним транспортом залізничними шляхами сполучення, частина яких проходить по ділянках місцевості, де встановлено прикордонну смугу, без виконання зупинок, виходу на залізничних станціях у прикордонній смузі.
З огляду на досліджені докази у даному випадку неможливо встановити прямий умисел в діях  ОСОБА_1 щодо спроби незаконного перетину державного кордону України поза пунктами пропуску в складі групи осіб. 
Крім того, суддя бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що в підтвердження висновку про доведеність вини особи у скоєнні правопорушення суд вправі посилатись лише на докази, які зібрані відповідно до чинних нормативно-правових актів України, не містять суперечностей і не є суб`єктивною думкою окремих посадових осіб і не породжують сумнівів у достовірності зазначених у них відомостей; що всі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись на користь цієї особи; що справа про адміністративне правопорушення повинна бути розглянута у розумні строки.
Винуватість особи у вчиненні адміністративного правопорушення має бути безумовно доведена достатніми доказами, які установлюють об`єктивну істину в справі.
Статтею 62 Конституції України регламентовано, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За змістом цієї норми на особу не може бути покладений і обов`язок доводити свою невинуватість в учиненні адміністративного правопорушення. Тому суддя, ухвалюючи рішення, виходить із встановлених та перевірених у суді доказів.
У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року та «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.
Пунктом 1 ст. 247 КУпАП передбачено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Таким чином, враховуючи, що в матеріалах справи про адміністративне правопорушення відсутні докази вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, приходжу до висновку, що провадження у справі підлягає закриттю у зв`язку з відсутністю в діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Керуючись ст. 204-1 ч. 1, 247 ч. 1 п. 1, 283-285, 287-294 КУпАП,

П О С Т А Н О В И В:

Провадження в справі про притягнення  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 204-1 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
На постанову може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня її винесення.
Постанова судді у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду 
Закарпатської області        О.М. Світлик