ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
08 грудня 2025 року           справа №200/2863/25 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача Геращенка І.В., суддів Блохіна А.А., Казначеєва Е.Г., розглянув у письмовому провадженні апеляційну скаргу   Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 200/2863/25 (головуючий І інстанції Логойда Т.В.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                 В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області  (далі - відповідач) в якій просив: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.02.2025 року №  262940021300 про відмову у призначенні йому пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком від 07.02.2025 року, зарахувавши до його страхового стажу не враховані періоди роботи згідно з дублікатом трудової книжки серії НОМЕР_1 від 20.10.2022 року, та призначити йому пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, починаючи з 21.01.2025 року.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року позов задоволено частково:
- визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.02.2025 року №  262940021300, прийняте щодо позивача;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2025 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи, що відображені в дублікаті його трудової книжки;
- в задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову через з порушення норм матеріального права.
Апелянт зазначив, що відсутні підстави для призначення пенсії та зарахування до страхового стажу спірного періоду позивача, враховуючи мотиви, зазначені в рішенні відповідача від 14.02.2025 року №  262940021300.
Також, апелянт посилався на порушення судом ч. 5 ст. 251 КАС України щодо ненадіслання рішення суду до електронного кабінету або на поштову адресу апелянта.
Відповідно до ст. 311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження. 
Суд апеляційної інстанції заслухав доповідь судді-доповідача, вивчив доводи апеляційної скарги, перевірив їх за матеріалами справи і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
07.02.2025 року позивач звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, яку за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.02.2025 року № 262940021300 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу (32 роки).
Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 60 років 0 місяців 17 днів; страховий стаж - 25 роки 08 місяців 0 днів (з необхідних 32 років).
Також, цим рішенням до страхового стажу не зараховано періоди трудової діяльності згідно із записами дублікату трудової книжки серії НОМЕР_1 від 10.10.2022 року, оскільки її заповнено з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, а саме записи про роботу передують даті видачі трудової книжки.
В рішенні також зазначено, що до страхового стажу зараховані періоди трудової діяльності згідно з Індивідуальними відомостями про застраховану особу.
Апеляційний суд надає правову оцінку спірним правовідносинам та враховує наступне.
За ст. 12 Закону України “Про пенсійне забезпечення” право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
За статтею 62 Закону України “Про пенсійне забезпечення” основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
У відповідності до ст. 62 Закону № 1788 Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
За п.п. 1 та 2 цього Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
За пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно зі ст. 101 Закону України “Про пенсійне забезпечення” органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
За правовою позицією в постанові Верховного Суду від 30.05.2018 року у справі №174/658/16-а оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Спірним рішенням відповідача позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку з недостатністю страхового стажу, до якого цим рішенням не зараховані періоди його роботи, що зазначені в дублікаті трудової книжки (без зазначення таких періодів в оскарженому рішенні), через недоліки, допущені при заповненні трудової книжки. На думку відповідача, недоліки полягають в тому, що записи про роботу передують даті видачі трудової книжки.
Такі посилання відповідача є безпідставними, оскільки позивачем разом із заявою про призначення пенсії подано не оригінал трудової книжки, а її дублікат. Відповідно, в дублікаті трудової книжки зазначена дата “ 10.10.2022 року”, з якої почалося заповнення дубліката трудової книжки, що відповідало вимогам законодавства.
Відповідно до п.п. 5.1, 5.2, 5.5, 5.6 розд. 5 “Дублікат трудової книжки” Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, особа, яка загубила трудову книжку (вкладиш до неї), зобов`язана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи. Не пізніше 15 днів після заяви, а у разі ускладнення в інші строки власник або уповноважений ним орган видає працівнику іншу трудову книжку або вкладиш до неї (нових зразків) з написом “Дублікат” в правому верхньому кутку першої сторінки.
Дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами. У розділи “Відомості про роботу”, “Відомості про нагородження” і “Відомості про заохочення” при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).
Якщо трудова книжка (вкладиш до неї) стала непридатною (обгоріла, розірвана, забруднена і т.інш.), то власник або уповноважений ним орган за останнім місцем роботи видає працівнику  дублікат трудової книжки (вкладиш до неї).
Дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.
Також щодо заповнення трудової книжки, суб`єктом владних повноважень не враховані положення чинних у відповідний час нормативно-правових актів: Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах, організаціях, що затверджена постановою Державного Комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20.06.1974 року №162, Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, що затверджена наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 року № 58, відповідно до яких заповнення трудової книжки проводиться роботодавцем, а не працівником.
Крім того, суб`єктом владних повноважень не враховані положення п. 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року №301 “Про трудові книжки працівників”, згідно з якими відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Неврахування наведених обставин та положень законодавства призвело до помилкового прийняття оскарженого рішення про відмову в призначенні пенсії із зазначених відповідачем підстав.
Тобто оскаржене рішення не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.
На підставі викладеного, колегія суддів погоджує висновок суду першої інстанції про:
- визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 14.02.2025 року №  262940021300, прийняте щодо позивача;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву позивача від 07.02.2025 року про призначення пенсії відповідно до ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, із зарахуванням до його страхового стажу періодів роботи, що відображені в дублікаті його трудової книжки.
Щодо посилання апелянта на процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції, а саме: ч. 5 ст. 251 КАС України щодо ненадіслання рішення суду до електронного кабінету або на поштову адресу апелянта, апеляційний суд враховує наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 317 КАС України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Частиною третьою цієї ж статті передбачено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення суду, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою;
3) справу розглянуто адміністративним судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у судовому рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув за правилами спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
За ч. 5 ст. 251 КАС України учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено в порядку письмового провадження, копія судового рішення в електронній формі надсилається протягом двох днів із дня його складення у повному обсязі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Апеляційним судом вивченням матеріалів електронної адміністративної справи № 200/2863/25 встановлено, що оскаржене апелянтом рішення суду першої інстанції від 13.05.2025 року в цій справі доставлено до електронного кабінету Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 13.05.2025 року.
Отже, апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень судом першої інстанції, на які посилається апелянт.  
Таким чином, посилання апелянта на процесуальні порушення не знайшли свого підтвердження та спростовуються матеріалами справи.
Крім того, заявник в апеляційній скарзі клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, посилаючись на ненадходження оскарженого рішення до електронного кабінету або на поштову адресу апелянта, в підтвердження чого надано скриншот з електронного кабінету про відсутність будь-яких надходжень документів по цій справі.
Ухвалою апеляційного суду від 19.08.2025 року, враховуючи зазначені обставини, поновлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Рівненській області строк на апеляційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року та відкрито апеляційне провадження в адміністративній справі № 200/2863/25.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Отже, спір за суттю вимог судом першої інстанції вирішений правильно, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, внаслідок чого відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
Керуючись ст. ст. 250, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                        П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 13 травня 2025 року у справі № 200/2863/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії  - залишити без змін.
Повний текст постанови складений 8 грудня 2025 року.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її ухвалення та відповідно до ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України може бути оскаржена до Верхового Суду  протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                             І.В. Геращенко

            Судді:                                                                           А.А. Блохін
 
                                                                                                 Е.Г. Казначеєв