06.01.26
33/812/24/26
Провадження №33/812/24/26      Категорія: ч. 1 ст. 130 КУпАП
 
Головуючий у першій інстанції       Федорченко А. А.
Доповідачка апеляційного суду       Ямкова О.О.

П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

6 січня 2026 року     м. Миколаїв
Миколаївський апеляційний суд 
в складі: головуючого- судді Ямкової О. О.
за участю: секретаря Богуславської О. В. 
захисника   Рикуна А. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2025 року, стосовно
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
- якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, -

В С Т А Н О В И В :

Згідно постанови судді, 10 червня 2025 року о 17 годині 58 хвилині по проспекту Богоявленському 342/5 у місті Миколаєві водій ОСОБА_1 керував автомобілем «OPEL», державний номерний знак НОМЕР_1 , з порушенням вимог пункту 2.9а ПДР, в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджено тестом приладу Drager 6810 ARAM 2297 з результатом 0,34 проміле, що зафіксовано за допомогою відеозапису. 
ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП, на підставі постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2025 року.
Не погодившись із зазначеною постановою, 9 грудня 2025 року особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову судді від 14 серпня 2025 року скасувати та провадження у справі закрити.
Разом з тим клопотав про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи тим, що був позбавлений можливості своєчасно подати апеляційну скаргу, так як не був повідомлений про розгляд справи, не знав про результати її розгляду та копію постанови судді не отримував, у зв`язку з проходженням військової служби. Про наявність постанови судді дізнався 4 грудня 2025 року та подав апеляційну скаргу. За таких обставин, вважав, що пропустив строк з поважних причин.
Слухання справи у суді апеляційної інстанції відбулося за відсутності особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 , повідомленого належним чином про дату та час слухання справи, у присутності його захисника відповідно до вимог, передбачених статтею 294 КУпАП.
Перевіривши доводи, викладені в клопотанні, заслухавши захисника – адвоката Рикуна А. В. на підтримку клопотання про поновлення строку, вивчивши матеріали справи приходжу до наступного висновку.
Згідно до положень частини 2 статті 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Чинні норми КУпАП в частині права на оскарження постанови судді місцевого суду є гарантією забезпечення захисту прав і законних інтересів учасників судового розгляду і за аналогією з правом на доступ до суду, закріпленим у пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, визначають порядок реалізації цього права, його законну мету. 
Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.
Так, ЄСПЛ у пунктах 37 та 38 рішення від 18 листопада 2010 року у справі «Мушта проти України» нагадав, що право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ до суду, не є абсолютним, воно за своїм змістом може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги на рішення. Однак такі обмеження не можуть обмежувати реалізацію цього права у такий спосіб або до такої міри, щоб саму суть права було порушено. Ці обмеження повинні переслідувати легітимну мету, і має бути розумний ступінь пропорційності між використаними засобами та поставленими цілями. Норми, які регламентують строки подання скарг, безумовно, передбачаються для забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані. У той же час такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби.
Також у рішенні від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» ЄСПЛ указав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією з таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні в часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41).
Тому, в розумінні положень статті 294 КУпАП, строк передбачений на апеляційне оскарження постанови судді суду першої інстанції, є процесуальним строком, встановленим законом, який суд може поновити, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Установлення законом процесуальних строків передбачено з метою дисциплінування учасників судочинства з розгляду справ про адміністративні правопорушення та своєчасного виконання ними передбачених КУпАП певних процесуальних дій. Інститут строків в процесі розгляду таких справ сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого учасник справи може оскаржити рішення про накладення на нього адміністративного стягнення. Недотримання встановлених законом строків зумовлює чітко визначені юридичні наслідки.
Отже, за практикою ЄСПЛ, застосування судами наслідків пропущення строків звернення до суду не є порушенням права на доступ до суду.
Сам строк звернення до апеляційного суду - це проміжок часу з дня винесення суддею суду першої інстанції постанови у справі про адміністративні правопорушення, протягом якого особа має право звернутися до суду з апеляційною скаргою. Початок перебігу строку звернення до суду починається з дня винесення судом першої інстанції відповідної постанови.
За таких обставин поважними причинами пропуску цього строку можуть бути визнаними лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, що звернулась з апеляційною скаргою, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
В цьому разі порівняльний аналіз словоформ «дізналася» та «повинна була дізнатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх прав. Незнання про порушення через неналежну реалізацію своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Особа, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, чи його захисник повинні вжити певних дій, демонструючи свою зацікавленість у їх результатах, і які об`єктивно оцінюються судом стосовно відповідності принципам добросовісності та розсудливості.
Тому саме незнання про порушення своїх прав через пасивну поведінку скаржника щодо реалізації процесуальних прав і небажання їх реалізувати в повній мірі в цьому випадку не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Згідно матеріалів провадження судове рішення про притягнення водія ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановлено суддею місцевого суду 14 серпня 2025 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 18 серпня 2025 року. 
Апеляційна скарга подана ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку лише 9 грудня 2025 року та зареєстрована у суді 15 грудня 2025 року. Тобто, поза межами строку встановленого статтею 294 КУпАП.
Отже, з урахуванням наведених вище висновків ЄСПЛ, а також положень статті 294 КУпАП, обставини звернення ОСОБА_1 з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2025 року слід оцінити, з огляду на легітимність мети встановлених законом строків на звернення до апеляційного суду в порядку розгляду справ про адміністративні правопорушення та можливості поновлення порушених прав заявника, який повинен діяти добросовісно. 
З матеріалів адміністративної справи та постанови судді вбачається, що ОСОБА_1 повідомлений про складення відносно нього протоколу та наслідки такого складення, яке зафіксовано на відеозаписі на місці події, а також обізнаний і про місце розгляду своєї справи, яким визначено Корабельний районний суд міста Миколаєва (а.с.1-3).
В подальшому ОСОБА_1 уклав договір на надання правової допомоги з захисником Прасоловим І. В., який брав участь під час розгляду справи, заявляв клопотання та був обізнаний про рух справи (а.с.11-20).
Втім, ОСОБА_1 та його захисник Прасолов І. В. в судовому засіданні, у якому суддею ухвалена постанова присутні не були, але про дату та час судового слухання належним чином та завчасно повідомлені (а.с.17-22). 
Захисником до суду подано повідомлення про припинення ним надання правової допомоги ОСОБА_1 .. Самим Мазурком О. А. заяв та клопотань не заявлено. 
Постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності направлена до відповідного реєстру на наступний день, де опублікована у загальному доступі – 18 серпня 2025 року, що з огляду на обізнаність усіх заінтересованих осіб про номер справи та номер відповідного провадження, давало можливість до своєчасного ознайомлення з її змістом у відповідному державному реєстрі.
Посилання ОСОБА_1 про свою обізнаність про результати розгляду цієї справи лише 4 грудня 2025 року не підтверджено належним способом.
Направлення ОСОБА_1 від свого імені апеляційної скарги здійснено з тієї ж адреси, що використовувалася захисником Прасоловим І. В. під час розгляду справи (а.с.12, 17, 21, 39) та зазначена ним, як адреса для листування, зокрема і електронна пошта захисника Прасолова І. В., що викликає обґрунтовані сумніви стосовно необізнаності апелянта про результати розгляду його справи та припинення захисником Прасоловим І. В. надання ОСОБА_1 правової допомоги. Тобто ці обставини, на переконання апеляційного суду, не свідчать на його користь, оскільки вказують про обізнаність особи про свої процесуальні права та розгляд його справи, та одночасно вказують на обрання ОСОБА_1 пасивної поведінки щодо дотримання встановленого законом строку оскарження її результатів протягом тривалого часу. 
За наведених обставин посилання ОСОБА_1 на неможливість своєчасно подати апеляційну скаргу, у зв`язку з неповідомленням про розгляд справи та не отриманням копії постанови судді, виглядає досить сумнівним.
Тому, враховуючи обізнаність ОСОБА_1 про дати судових засідань, перебування постанови судді від 14 серпня 2025 року в Єдиному реєстрі судових рішень з 18 серпня 2025 року з достеменним знанням про номер справи та провадження, у якій винесена ця постанова, наведена ним обставина про дату його обізнаності щодо ухваленого судового рішення, якою на його думку є 4 грудня 2025 року, що заявлена ним без підтвердження, не може бути розцінена судом як причина, яка унеможливила або ускладнила можливість вчинення процесуальної дії на своєчасну подачу апеляційної скарги.
В той же час апеляційна скарга подана ОСОБА_1 лише 9 грудня 2025 року через засоби поштового зв`язку, з посилання на його обізнаність про результати розгляду справи 4 грудня 2025 року, але яка не може бути початком відліку строку на апеляційне оскарження, оскільки за положенням статті 294 КУпАП датою початку такого строку – є дата винесення постанови судом.
Не є слушним і посилання на проходження ОСОБА_1 військової служби, як поважної причини пропуску строку, оскільки таку службу він проходив увесь час, починаючи з дня складення відносно нього протоколу і укладення договору про надання правової допомоги, так і закінчуючи датою подачі апеляційної скарги.
Таким чином, будучи обізнаними про розгляд справи про притягнення до адміністративної відповідальності, особа, відносно якої складено протокол, зволікав зі своєчасною подачею апеляційної скарги, не направив вчасно апеляційну скаргу без об`єктивних на те причин. 
Отже, апелянтом пропущений десятиденний строк, передбачений на оскарження постанови в справах про адміністративні правопорушення, а наведені причин, які перешкодили йому в передбачений законом строк подати апеляційну скаргу не є поважними. 
За таких обставин вважаю, що строк на апеляційне оскарження постанови суду апелянтом був пропущений без поважних причин, а тому поновленню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись статтею 294 КУпАП

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити ОСОБА_1 в поновленні строку на апеляційне оскарження постанови судді Корабельного районного суду міста Миколаєва від 14 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 130 КУпАП.
Апеляційну скаргу з додатками невідкладно повернути - ОСОБА_1 .
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуюча О. О. Ямкова