Справа № 303/4878/25

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        14 листопада 2025 року м. Ужгород

       Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі:
       судді-доповідача: Собослоя Г.Г.,
       суддів: Джуги С.Д., Кожух О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Компанієць Наталя Григорівна, на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кольчинської селищної ради, про визнання способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини,
В С Т А Н О В И Л А:
У червні 2025 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , де третя особа, що не заявляє самостійних вимог: виконавчий комітет Кольчинської селищної ради, про визнання способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини.
Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 27.06.2025 вищевказану справу № 0/4878/25 передано на розгляд до Немишлянського районного суду міста Харкова (61099,, Україна, Харківська область, місто Харків, бульвар Богдана Хмельницького, будинок 32/38).
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, в інтересах якого діє адвокатка Коломієць Н.Г., оскаржив таке в апеляційному порядку, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, мотивуючи тим, що предметом позову є визначення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини. Станом на сьогоднішній день син разом з матір`ю проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки позивач не в змозі був подати особисті документи відповідачки (довідка про місце реєстрації, довідка про взяття на облік ВПО), надав суду першої інстанції докази, які підтверджують, місце проживання його сина є саме Мукачівський район, селище Кольчино. Такі дані також були зазначені у позовній заяві як адреса відповідачки ОСОБА_4 , а саме: АДРЕСА_1 . Втім суд першої інстанції не перевірив всіх правових підстав та не скерував запити у відповідності до ч.6 ст. 187 ЦПК України до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої особи, в тому числі не перевірив взяття відповідача на облік як ВПО у Мінсоціальної політики України. Зазначає, що в провадженні Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває цивільна справ за позовом ОСОБА_4 до апелянта про розірвання шлюбу. Скориставшись правом на ознайомлення з матеріалами справи, стало відомо, що ОСОБА_5 дійсно має статус внутрішньо переміщеної особи та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Крім того така адреса нею самостійно зазначена в її позові про розірвання шлюбу.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи, що предметом апеляційного оскарження є ухвала суду про передачу справи на розгляд іншого суду, право на апеляційне оскарження якої передбачено п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, та оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 п. 6 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Постановляючи ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що судом встановлено зареєстроване місце проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_3 та за загальним правилом пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, оспорюваних прав, свобод, чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).
Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).
Оскільки предметом спору є визначення способу участі батька у спілку ванні та вихованні дитини, підстав для застосування положень статті 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) відсутні.
У відповідності до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.
Суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру (ч. 8 ст. 187 ЦПК України).
Судом встановлено, що відповідачка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 46 – відповідь № 1522443 від 27.06.2025).
Також встановлено, що дитина проживає разом з мамою та відповідно до доказів, наданих позивачем відвідує старшу групу ЗДО № 1 в селищі Кольчино Мукачівського району Закарпатської області (а.с.29), має підписану декларацію із лікарем-педіатром КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги Кольчинської селищної ради» (а.с. 31).
На обґрунтування доводів апеляційної скарги позивачем додатково додано до апеляційної скарги копію Довідки від 06.06.2023 № 2108-7001802955 про взяття на облік ВПО ОСОБА_2 , в якій визначено місце фактичного проживання/перебування: АДРЕСА_4 та копію позовної заяви про розірвання шлюбу за позовом ОСОБА_2 до апелянта, з якої вбачається, що вищевказана довідка додана ОСОБА_2 до позовної заяви.
З ЄДРСР також встановлено, що у справі № 303/2630/25 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу 22.09.2025 ухвалено рішення, яке набрало законної сили, та в резолютивній частині якого, відповідно до п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України, зазначено, зокрема відомості про місце проживання/перебування ОСОБА_2 , а саме:  АДРЕСА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі Закону) внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону. Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 1, 2 ст. 4 Закону).
Частиною першою статті 5 Закону визначено, що довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону центральний орган виконавчої влади з формування та забезпечення реалізації державної політики у сферах соціального захисту, соціального обслуговування населення, волонтерської діяльності, з питань сім`ї та дітей, оздоровлення та відпочинку дітей, а також захисту прав депортованих за національною ознакою осіб, які повернулися в Україну: відповідає за забезпечення формування та ведення Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб.
Згідно з пунктом 5 Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 509, зі змінами, з метою обліку внутрішньо переміщених осіб уповноважений орган веде Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, держателем якої є Мінсоцполітики, до якої вноситься така інформація: прізвище, ім`я, по батькові, громадянство; дата, місце народження; стать; документ, що посвідчує особу; номер довідки, дата її видачі та назва органу, що її видав; відомості про останнє зареєстроване місце проживання внутрішньо переміщеної особи на території, де виникли обставини, зазначені у статті 1 Закону, та її фактичне місце проживання/перебування; адреса, за якою із внутрішньо переміщеною особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції, та номер телефону; відомості про житлові, соціальні, медичні, освітні та інші потреби внутрішньо переміщених осіб, стан їх забезпечення; відомості про виплачені особі грошові кошти; відомості про місце навчання/виховання дитини (найменування закладу); відомості про працевлаштування, освіту, спеціалізацію за професійною освітою, посаду, професію; відомості про наявність інвалідності та потребу в технічних та інших засобах реабілітації; інші відомості.
У зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року №207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».
Постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року №265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад» прийнятий Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно пункту 4 якого визначено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання.
У постанові від 29 липня 2019 року у справі №409/2636/17 Верховний Суд вказав на те, що, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, необхідно також враховувати імперативні положення спеціального Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», згідно зі статтею 5 якого довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.
Особи, які залишили або покинули своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації та стали на облік як внутрішньо переміщені особи можуть звертатися з позовами до судів за місцем фактичного проживання/перебування. Таким чином, якщо особа-переселенець зареєструвалася на новому місці як ВПО (внутрішньо переміщена особа), то маючи відповідну довідку про взяття на облік, переселенець може звертатись з позовом до суду у місці свого тимчасового перебування.
Отже, довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи можна визнати документом, що підтверджує зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання/перебування відповідача при визначені підсудності розгляду справ за ч. 1 ст. 27 ЦПК України.
Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2024 року у справі №607/5535/22 (провадження №61-17499св23).
Слід зазначити, що прийнявши рішення про передачу справу на розгляд іншому суду, суд прийняв до уваги лише відомості з Єдиного державного демографічного реєстру, при цьому поза увагою суду першої інстанції залишилася та обставина, що у зв`язку із прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року за № 265 втратила чинність постанова Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року за № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органам реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру».
Окрім того, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції помилково послався на правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у справі №554/7669/21 від 24.06.2024, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин та не є релевантними до обставин даної справи, так як у ній висловлена позиція у контексті підсудності справи у разі наявності у позивача виключно договору оренди на підтвердження місця проживання/перебування. 
З огляду на наведене, колегія судді вважає, що суд першої інстанції передчасно дійшов помилкового висновку про передачу матеріалів справи на розгляд до іншого суду.Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно зі ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи вищенаведене, оскільки висновки суду першої інстанції про наявність підстав для передачі справи на розгляд іншого суду порушують норми процесуального права, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню в порядку визначеному статтею 379 ЦПК України, з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись статтями 367, 374, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
У Х В А Л И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Компанієць Наталя Григорівна, - задовольнити.
Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 червня 2025 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 листопада 2025 року.
Головуючий:
Судді: