ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

03 лютого 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1904/25
Головуючий у першій інстанції – ФЕТІСОВА Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/264/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

учасники справи:
позивач: заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради Лубенського району Полтавської області,
відповідач: ОСОБА_1 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Національний природний парк «Нижньосульський»,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2025 року у справі за позовом заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду,-

У С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради Лубенського району Полтавської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на користь держави в особі Оржицької селищної ради суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, у розмірі 36 777,30 грн шляхом перерахування вказаної суми на користь Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області; стягнути з відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури 3 028 грн судового збору, сплаченого за пред`явлення позову.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії НС №002123 від 27.03.2023, складеного інспекторами з охорони природно-заповідного фонду, ОСОБА_1 27.03.2023 близько 16 год. 50 хв. на річці Сула на території НПП «Нижньосульський» в районі с. Чутівка Лубенського району Полтавської області здійснював вилов риби в забороненому для лову риб місці з берега донними вудками та незаконно виловив рибу «плітка» в кількості 7 штук розміром, що є меншим за встановлені розміри, дозволені до вилову, чим порушив п.5.4 Режиму використання водних живих біоресурсів та пересування плавзасобів у межах території НПП «Нижньосульський», тобто скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст.91 КУпАП - порушення інших вимог режиму територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Прокурор зазначав, що постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 14.04.2023 у справі №543/298/23, яка набрала законної сили 25.04.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.91 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.
Посилався на те, що питання відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду, ОСОБА_1 не вирішено.
Загальна сума шкоди, заподіяної протиправними діями ОСОБА_1 згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 становить 36 777,30 грн. за незаконний вилов риби «плітка» в кількості 7 шт. Розмір завданої шкоди підтверджується розрахунком збитків заподіяних порушенням природоохоронного законодавства у межах території НПП «Нижньосульський» від 27.03.2023.
Стверджував, що своїми протиправними діями ОСОБА_1 завдав шкоду навколишньому природному середовищу у розмірі 36 777,30 грн, а оскільки вказану шкоду відповідач добровільно не відшкодовано, наявні підстави для її стягнення в судовому порядку.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.09.2025 позов заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржицької селищної ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої порушенням природоохоронного законодавства у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду – задоволено.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави в особі Оржицької селищної ради суму шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу, в розмірі 36 777,30 грн шляхом перерахування вказаної суми на користь Оржицькой селищної ради Лубенського району Полтавської області.
Стягнуто із відповідача на користь Полтавської обласної прокуратури 3028 грн судового збору, сплаченого при подачі позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що прокурор належним чином не аргументував та не надав доказів на підтвердження існування в селищної ради повноважень на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої рибному господарству, а тому до суду звернувся неналежний позивач. 
Заявник зазначає, що Оржинська селищна рада не є органом, що здійснює державне управління та регулювання у галузі рибного господарства, а відповідно не наділена повноваженнями представляти інтереси Держави у даній справі. Матеріали справи не містять доказів закупівлі та наявності на балансі Оржинської селищної ради будь якої риби. Таким чином відсутні належні та допустимі докази того, що інтереси Оржинської селищної ради порушені. 
Стверджує, що оскільки Оржинська селищна рада не є належним позивачем, тому відсутні підстави для звернення до суду заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради. 

У відзиві на апеляційну скаргу заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
Зазначає, що завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у визначеному співвідношенні.
Наголошує, що шкода, заподіяна внаслідок незаконного добування риби, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища ради на розподільчий казначейський рахунок відповідного органу місцевого самоврядування.
Указує, що порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища сталося на території Оржицької територіальної громади Лубенського району Полтавської області, отже заподіяна шкода підлягає стягненню на користь її місцевого бюджету, а тому саме селищна рада є належним позивачем у справі.
Посилається на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 25.02.2021 у справі №912/9/20, від 19.08.2020 у справі №923/449/18 та від 13.07.2021 у справі №927/550/20, де зазначено, що закон не зобов`язує прокурора подавати позов в особі усіх органів, які можуть здійснювати захист інтересів держави у спірних відносинах і звертатися з позовом до суду. Належним буде звернення в особі хоча б одного з них.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та доводи відзиву на неї, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради суд першої інстанції виходив із того, що Оржицька селищна рада є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, а саме представляти територіальну громаду міста та здійснювати від її імені повноваження щодо розпорядження землями та майном комунальної власності.
Суд констатував, що відповідачем завдано матеріальної шкоди рибним запасам України, шкода не відшкодована, що порушує інтереси позивача, враховуючи доведеність факту порушення відповідачем чинного законодавства, прямого причинного зв`язку та розміру шкоди, звернення до суду є обґрунтованим, а тому позовна заява підлягає задоволенню зі стягненням з відповідача шкоди, заподіяної навколишньому природному середовищу у розмірі 36 777,30 грн.
З такими висновками районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що 27.03.2023 інспектором з охорони природно-заповідного фонду Нікітченко О.О. складено протокол про адміністративне правопорушення серії НС №002123, відповідно до якого ОСОБА_1 27.03.2023 о 16 год. 50 хв. на території НПП «Нижньосульський» в районі с. Чутівка Лубенського району Полтавської області на річці Сула ловив рибу з берега донними вудками та виловив рибу «плітка» в кількості 7 штук, меншу по розмірам в см за дозволені до вилову (18 см і більші), а саме 10 см (3 шт.), 12 см (3 шт.), 13 см (1 шт.), чим порушив вимоги п.5.4 «Режиму використання водних біоресурсів та пересування плавзасобів у межах території НПП «Нижньосульський», за що передбачена відповідальність за ст. 91 КУпАП (а.с.11).
Згідно розрахунку збитків заподіяних порушенням природоохоронного законодавства у межах території НПП "Нижньосульський" від 27.03.2023, яка розрахована інспектором з охорони природно-заповідного фонду ОСОБА_2 на підставі Постанови КМУ від 10.05.2022 №575, загальна сума збитків, заподіяних протиправними діями ОСОБА_1 становить 36 777,30 грн за незаконний вилов риби «плітка» в кількості 7 шт. (а.с.13).
Постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 14.04.2023 у справі №543/298/23, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 10 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн без конфіскації знаряддя вчинення правопорушення та незаконно виловленої риби. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 536,80 грн. Постанова набрала законної сили 25.04.2023 (а.с.12).
Відповідно до довідки НПП «Нижньосульський» Міністерства захисту довкілля та природних ресурсів України від 20.05.2025 №537/2025, на підставі Постанови КМУ 10.05.2022 року №575 «Про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд» та «Порядку проведення індексації такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної природно-заповідному фонду підприємствами, установами, організаціями та громадянами», з урахуванням індексу інфляції за 2022 рік, який становив 126,6%, проведено розрахунок збитків заподіяних порушенням природоохоронного законодавства у межах території НПП «Нижньосульський» ОСОБА_1 , загальна сума збитків, заподіяних протиправними діями ОСОБА_1 за незаконний вилов риби «плітка» в кількості 7 шт. становить 36 777,30 грн (а.с. 66-67).

19.07.2023 до Оржицького відділу Лубенської окружної прокуратури Полтавської області надійшов лист від Національного природного парку «Нижньосульський», в якому, зокрема, повідомлено про те, що постановою Оржицького районного суду Полтавської області від 14.04.2023 (справа №543/298/23), ОСОБА_1 визнано винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП. Під час розгляду матеріалів про адміністративне правопорушення судом не стягнуто з порушника збитків, заподіяних порушенням природоохоронного законодавства у межах території природно-заповідного фонду, внаслідок чого порушено інтереси держави в частині відшкодування шкоди, завданої незаконними діями згаданої вище особи. З урахуванням зазначено, просив прокуратуру, у порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» здійснити захист порушених інтересів держави в шляхом стягнення збитків, завданих порушенням природоохоронного законодавства у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду громадян, в т.ч.: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9-10).
03.03.2025 керівник Лубенської окружна прокуратура Полтавської області звернувся до Оржицької селищної ради Полтавської області із листом в порядку виконання вимог ч. 4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», з метою повідомлення уповноваженого органу про наявність порушення інтересів держави та необхідності самостійного вжиття заходів для реагування задля їх поновлення. Повідомив Оржицьку селищну раду Полтавської області про те, що питання відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства у межах території та об`єктів природно-заповідного фонду, ОСОБА_1 не вирішено. Загальна сума шкоди становить 36 777,30 грн (а.с.14-15)
У відповіді прокурору від 19.03.2025 селищний голова Оржицької селищної ради Полтавської області повідомив, що Оржицька селищна рада з позовом про стягнення матеріальної шкоди заподіяної водним ресурсам діями ОСОБА_1 у сумі 36 777,30 грн до суду не зверталася, проти звернення прокурора з позовом про стягнення на користь місцевого бюджету збитків, завданих незаконним виловом риби, не заперечує (а.с.16).
Листом від 20.03.2025 № 53-1796ВИХ-25 заступник керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області повідомив Оржицьку селищну раду Полтавської області про подання прокурором позовної заяви про стягнення з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету Оржицької селищної ради полтавської області збитків, завданих незаконним виловом риби на загальну суму 36 777,30 грн (а.с.21).

Відповідно до ст. 13 Конституції України Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону.
Згідно зі ст. 16 Конституції України забезпечення екологічної безпеки і підтримання екологічної рівноваги на території України, подолання наслідків Чорнобильської катастрофи - катастрофи планетарного масштабу, збереження генофонду Українського народу є обов`язком держави.
За статтею 66 Конституції України кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.
Згідно з ч. 3 ст. 40 КУпАП питання про відшкодування майнової шкоди, заподіяної адміністративним правопорушенням, вирішується в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і невикористовуванні в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.
Положеннями п.п. а, б абз. 1 ст. 40 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» встановлено, що використання природних ресурсів громадянами, підприємствами, установами та організаціями здійснюється з додержанням обов`язкових екологічних вимог: раціонального і економного використання природних ресурсів на основі широкого застосування новітніх технологій; здійснення заходів щодо запобігання псуванню, забрудненню, виснаженню природних ресурсів, негативному впливу на стан навколишнього природного середовища.
У ст. 1 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних ресурсів» зазначено, що добування (вилов) - це вилучення водних біоресурсів із середовища їх перебування.
Статтею 10 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» надає повноваження посадовим особам органів рибоохорони, зокрема, визначати розмір збитків, завданих рибному господарству, за затвердженими таксами та методиками, подавати позови про відшкодування шкоди, заподіяної суб`єктами господарювання та громадянами, внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення водних біоресурсів.
Згідно зі ст. 20 Закону України «Про рибне господарство, промислове рибальство та охорону водних біоресурсів» шкода, завдана рибному господарству внаслідок знищення або погіршення стану водних біоресурсів та середовища їх перебування внаслідок господарської та іншої діяльності, підлягає відшкодуванню за рахунок осіб, які безпосередньо здійснювали або замовляли здійснення такої діяльності.
Відповідно до абз. 3 ст. 63 Закону України «Про тваринний світ», підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства в галузі охорони, використання і відтворення тваринного світу. Розмір компенсації за незаконне добування, знищення або пошкодження видів тваринного світу, а також за знищення чи погіршення середовища їх існування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Аналіз наведених спеціальних правових норм у галузі охорони навколишнього середовища дає підстави для висновку про те, що незаконне вилучення водних біоресурсів, у тому числі і риби із середовища їх перебування, є окремим видом правопорушення, за яке передбачена, зокрема, матеріальна відповідальність у виді відшкодування шкоди відповідно до визначених розмірів (такс).
Відповідно до абз. 4 ст. 68 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.
Згідно з абз. 1 ст. 69 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.
Відомостей про відшкодування шкоди на момент розгляду справи в суді матеріали справи не містять.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв`язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.
Юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: а) протиправна поведінка особи, б) настання шкоди, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою, г) вина заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.
З огляду на наведене, предметом доказування у справі про стягнення шкоди є наявність усіх складових елементів правопорушення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.05.2022 №575 про затвердження спеціальних такс для обчислення розміру шкоди, заподіяної порушенням законодавства про природно-заповідний фонд затверджені такси для обчислення розміру відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконного добування (збирання) або знищення цінних видів водних біоресурсів.

Згідно ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом у справі встановлено, що ОСОБА_1 завдано матеріальної шкоди рибним запасам України на суму 36 777,30 грн, добровільно шкода не відшкодована. Зазначене підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. 
Таким чином, відповідач внаслідок вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 91 КУпАП, заподіяв шкоду навколишньому природному середовищу. Його вина є доведеною, а тому районний суд дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 зобов`язаний відшкодувати заподіяну ним шкоду.

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абз.1 і 2 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абз. 1-3 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Частиною четвертою статті 56 ЦПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених ст. 185 цього Кодексу.
Системне тлумачення положень ст. 56 ЦПК України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє дійти висновку, що прокурор здійснює представництво у суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах (схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №199/8392/16-ц.
Водночас захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень.
Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Такі правові висновки наведені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року у справі №912/2385/18.
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Доведення прокурором підстав для звернення із позовом в інтересах держави в особі визначеного ним позивача має ґрунтуватися на оцінці діяльності/бездіяльності компетентного органу щодо захисту інтересів держави у спірних правовідносинах у поєднанні з перевіркою дотримання прокурором порядку попереднього, до звернення до суду, повідомлення цього органу про такий позов згідно з вимогами абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру".

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовом прокурор визначив позивачем Оржицьку селищну раду Лубенського району Полтавської області, зазначив, що порушення законодавства про охорону навколишнього середовища сталося на території Оржицької територіальної громади Лубенського району Полтавської області, а тому заподіяна шкода підлягає стягненню на користь її місцевого бюджету. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що Оржицька селищна рада є неналежним позивачем у справі, так як вона не є органом, що здійснює державне управління та регулювання у галузі рибного господарства, а відповідно не наділена повноваженнями представляти інтереси Держави у даній справі. Таким чином, на думку відповідача, підстави для звернення до суду заступника керівника Лубенської окружної прокуратури Полтавської області в інтересах держави в особі Оржинської селищної ради відсутні.
Проте такі доводи не заслуговують на увагу, з огляду на наступне. 
Згідно з п. е ч. 1 ст. 41 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» економічні заходи забезпечення охорони навколишнього природного середовища передбачають відшкодування в установленому порядку збитків, завданих порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища.
Для фінансування заходів щодо охорони навколишнього природного середовища утворюються Державний, Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища. Автономної Республіки Крим та місцеві фонди охорони навколишнього природного середовища утворюються у складі бюджету Автономної Республіки Крим та відповідного місцевого бюджету за місцем заподіяння екологічної шкоди, серед іншого, за рахунок частини грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища в результаті господарської та іншої діяльності, згідно з чинним законодавством (ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища»).
Відповідно до ст. 15 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» місцеві ради несуть відповідальність за стан навколишнього природного середовища на своїй території і в межах своєї компетенції, зокрема: забезпечують реалізацію екологічної політики України, екологічних прав громадян; організовують вивчення навколишнього природного середовища; здійснюють контроль за додержанням законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Місцеві ради можуть здійснювати й інші повноваження відповідно до цього та інших законів України.
Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України в частині доходів є, зокрема, 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності.
Крім цього, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України до надходжень спеціального фонду місцевих бюджетів належать 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад – 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим – 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.
Таким чином, завдані природним ресурсам збитки відшкодовуються шляхом перерахування коштів на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради, на адміністративній території якої скоєно правопорушення, на користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби України в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.
Отже, шкода, заподіяна внаслідок незаконного добування риби, підлягає стягненню та зарахуванню до місцевого фонду охорони навколишнього природного середовища ради на розподільчий казначейський рахунок зазначеного органу місцевого самоврядування.
Подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 27.02.2018 у справі №364/1080/16.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії НС №002123 від 27.03.2023, складеного інспектором з охорони природно-заповідного фонду Нікітченко О.О., Ющенко М.В. 27.03.2023 о 16 год. 50 хв. здійснював виловив риби на території НПП «Нижньосульський» в районі с. Чутівка Лубенського району Полтавської області на річці Сула.
Село Чутівка відноситься до Оржицької територіальної громади. Таким чином, порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища ОСОБА_1 сталося на території Оржицької територіальної громади, отже заподіяна шкода підлягає стягненню на користь її місцевого бюджету, а тому саме селищна рада є належним позивачем у даній справі.
Ураховуючи вищевикладене, районний суд дійшов правильного висновку, що саме Оржицька селищна рада є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах, а саме представляти територіальну громаду міста та здійснювати від її імені повноваження щодо розпорядження землями та майном комунальної власності. 
Доводи апеляційної скарги правильності вказаних висновків суду не спростовують та не містять підстав для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції.
Ураховуючи вищевикладене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26.09.2025 - без змін.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 вересня 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді: Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко