РІШЕННЯ
іменем України

Справа № 285/6312/25
провадження у справі № 2/0285/755/26
26 січня 2026 року   м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області 

у складі: головуючої — судді Михайловської А.В.,
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,
сторони у справі:
позивач — Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» (надалі — ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»), представник позивача — Бачинський О.М., 
відповідач — ОСОБА_1 

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

встановив :

14.11.2025 представник позивача звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф»суму заборгованості за Договором № 1223580 про надання коштів на умовах фінансового кредиту від 07.11.2020 в розмірі 37 473,25 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначив, що 07.11.2020 між ТОВ “ Лінеура Україна” та відповідачем було укладено Договір № 1223580 про надання коштів на умовах фінансового кредиту ( надалі - кредитний договір) у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи із застосуванням електронного підпису. Відповідно до умов кредитного договору кредитодавець надав відповідачу грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користуванням кредитом.
Відповідач не виконав умови кредитування, у зв`язку з чим утворилася заборгованість.
22.02.2021 між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “Сіроко Фінанс” укладено Договір факторингу № 015-220221, за яким згідно до відповідного Реєстру боржників ТОВ “Сіроко Фінанс” набув права грошової вимоги до відповідача.
21.08.2024 між ТОВ “Сіроко Фінанс” та позивачем укладено Договір факторингу № 20240821/1, за яким згідно до відповідних Реєстрів боржників позивач набув права грошової вимоги до відповідача.
Таким чином відповідач тривалий час своєчасно не здійснює повернення кредиту, у зв`язку з чим станом на 06.11.2025 має заборгованість у розмірі 37 473,25 грн, з якої: 10 000,00 грн — заборгованість по тілу кредиту, 22 800,00 грн — заборгованість по відсотках, 4 673,25 грн — інфляційне збільшення.
21.11.2025 прийнято до розгляду судом даний позов, відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
В судове засідання представник позивача не прибув, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заявив письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності. 
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином відповідно до ч. 10 ст.187 ЦПК України через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін за наявних у справі доказів.
З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, судом встановлено наступне.
Встановлено, що 07.11.2020 між ТОВ “Лінеура Україна” та відповідачем ОСОБА_1 ,. було укладено Договір № 1223580 про надання коштів на умовах споживчого кредиту (кредитний договір). На умовах, визначених цим кредитним договором Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки.
Відповідно до умов Договору цей договір укладений у вигляді електронного документу шляхом обміну електронними повідомленнями, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису та електронного підпису одноразовим ідентифікатором згідно до Закону України “Про електронну комерцію”.
Відповідно до умов кредитного договору сума кредиту - 10 000,00 грн, строк кредиту - 30 днів, дата повернення позики — 07.12.2020 ( відповідно до Графіку платежів), стандартна процентна ставка — 1,90% від суми кредиту за кожен день користування кредитом. Кредит надається шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті за реквізитами № НОМЕР_1 .
Позивач вказав та не, що ТОВ “Лінеура Україна” виконало свої зобов`язання за кредитним договором та перерахувало через послуги переказу грошові кошти та платіжну картку відповідача у сумі 10 000 грн, що підтверджується документом ТОВ “ Універсальні платіжні рішення”.
22.02.2021 між ТОВ “Лінеура Україна” та ТОВ “Сіроко Фінанс” укладено Договір факторингу № 015-220221. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу № 015-220221 ТОВ “Сіроко Фінанс” набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1223580 від 07.11.2020 у сумі 32 800,00 грн. 
21.08.2024 між ТОВ “Сіроко Фінанс” та позивачем ТОВ «ФК «АРТЕМІДА-Ф» укладено Договір факторингу №20240821/1. Відповідно до Витягу з Реєстру боржників до Договору факторингу №№20240821/1 позивач набув право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1223580 від 07.11.2020 у сумі 32 800,00 грн. 
У вбачається з Розрахунку заборгованості, виконаного позивачем, станом на 06.11.2025 за кредитним договором від 07.11.2020 за ОСОБА_1 , рахується заборгованість в сумі 37 473,25 грн, з якої : заборгованість по тілу кредиту — 10 000,00 грн, заборгованість по відсотках — 22 800,00 грн, інфляційні нарахування за період з 08.12.2020 по 23.02.2022 — 4 673,25 грн.
Вирішуючи даний спір, суд керується наступними нормами права. 
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 
За вимогами ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. 
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Аналіз вказаних норм свідчить, що істотними умовами кредитного договору є розмір кредиту, порядок його повернення, розмір та порядок сплати процентів за користування кредитом.
Особливості укладання договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ч.1 ст.513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 513 ЦК України).
Відповідно до ч.2 ст.516 ЦК України якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ст.517 ЦК України).
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст. 1077 ЦК України).
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до ч.7 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Згідно із ч.2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Відповідно до п. 5 ч. 3 частини третьої статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Відповідно до частин першої - третьої статті 2 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).
Вирішуючи даний спір судом встановлено, що стороною позивача не надано та матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_1 отримав від первісного кредитодавця ТОВ “Лінеура Україна”  грошові кошти на виконання кредитного договору, не надано доказів про відкриття відповідачем банківських рахунків, або ж перерахування коштів на рахунки, відкриті в банках. Стороною позивача також не надано виписок з таких рахунків, з яких можна було б встановити факт користування відповідачем банківськими картками, рахунками та наявність у нього заборгованості. 
Зокрема умовами кредитного договору погоджено, що кредит  надається шляхом безготівкового перерахування на платіжну картку Клієнта, зазначену Клієнтом в Особистому кабінеті за реквізитами № НОМЕР_1 . Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту на користь Клієнта ( п. 2 кредитного договору)  При цьому номер платіжної картки є прихованим.
Таким чином справа не містить доказів належності відповідачу платіжної картки з прихованим номером № НОМЕР_1 , а також доказів перерахування саме відповідачу відповідно до умов кредитного договору грошових коштів.
За таких обставин наявне у справі повідомлення ТОВ “Універсальні платіжні рішення” про перерахування коштів у сумі 10 000,00 грн на маску картки № НОМЕР_2 07.11.2020 не може буди належним та достатнім доказом виконання умов кредитного договору первісним кредитодавцем, оскільки така інформація має бути оцінена у сукупності з доказами належності відповідної платіжної картки саме відповідачу.
За таких обставин, у представником позивача не доведено та судом не встановлено беззаперечного факту порушення відповідачем прав позивача. У зв`язку з відсутністю необхідних доказів, суд позбавлений можливості впевнитись у законності права вимоги позивача до відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, то вимога позивача про стягнення з відповідача судових витрат також не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 7, 10, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити повністю у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Апеляційна скарга на рішення подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасники справи: 
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «АРТЕМІДА-Ф» ( ЄДРПОУ 42655697, місцезнаходження – вул. С.Бандери, буд. 87, оф. 54, м. Львів ),
відповідач —  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).
Дата складення повного судового рішення – 26.01.2026.

Суддя А.В.Михайловська