ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 530/2235/24  Номер провадження 22-з/814/31/26	 Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів: Одринської Т.В., Триголова В.М.
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Полтаві заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кобрись О.М. та представника ОСОБА_2 - адвоката Троцького Б.А. про ухвалення додаткового рішення 
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном,-

В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном.
02.01.2025 року від ОСОБА_1 надійшла заява про уточнення позовних вимог в якій вона просила суд ухвалити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні майном, що належить на праві власності ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , а саме частиною сараю - літера Б, що є приналежністю квартири АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 із самовільно зайнятого приміщення частини сараю літера - Б, що є приналежністю квартири АДРЕСА_1 та стягнути судовий збір.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2025 року в задоволенні уточненої позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні майном - відмовлено.
Додатковим рішенням Зіньківського районного суду від 16 травня 2025 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Троцького Бориса Анатолійовича про ухвалення додаткового рішення про покладення на ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 6 000 грн.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кобрися Олександра Миколайовича задоволено частково.
Рішення  Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2025 року змінено з мотивів викладених в мотивувальній частині цієї постанови. 
Додаткове рішення Зіньківського районного суду від 16 травня 2025 року - залишено без змін.
В іншій частині рішення про відмову в позові залишено без змін.
На адресу Полтавського апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Кобрись О.М. про ухвалення додаткового рішення, в якій останній просив вирішити питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції сплатила витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн. Просив суд апеляційної інстанції ухвалити додаткове рішення та вирішити питання про розподіл понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу.
16.12.2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Троцький Б.А. надав суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що враховуючи складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності цих витрат та розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, залишення оскаржуваних рішень без змін, вважає необґрунтованими вимоги стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат, які складаються із витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн., а тому просив відмовити в задоволенні заяви .
Також 16.12.2025 року представник ОСОБА_2 - адвокат Троцький Б.А. надав суду заяву про ухвалення додаткового рішення в якій останній просив вирішити питання відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_2 у зв`язку з розглядом даної справи у суді апеляційної інстанції сплатила витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 000 грн. Просив суд апеляційної інстанції ухвалити додаткове рішення та вирішити питання про розподіл понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 270 ЦПК України справа розглядається без виклику сторін.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заяв, приходить до такого висновку.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами першою, третьою статті 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення, постанови іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Відповідно до пункту 3 частини першою статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 ЦПК України).
Таке відшкодування судових витрат повинно здійснюватися відповідно до умов, підстав та у порядку, передбаченому Главою 8 Розділу I ЦПК України.
Згідно зі статтею 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно з частиною другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Разом з тим, у частині третій статті 141 ЦПК України визначено критерії, керуючись якими, суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до вказаної норми закону під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Відповідно до правової позиції, зазначеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 Велика Палата зробила наступні висновки.
Подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.
Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).
Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.
Тому враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.
З наданих до суду документів вбачається, що правова допомога позивачу ОСОБА_1 - надавалася адвокатом Кобрись О.М. на підставі ордеру серії ВІ №1193492 від 28.08.2024 року.
Разом із заявою про ухвалення додаткового рішення адвокатом Кобрись О.М. подано копію акту прийому передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 2 до Договору про надання правової допомоги № 21 від 28.08.2024 року від 11.12.2025 року з якого слідує, що понесені витрати на правову допомогу становлять 5000 гривень, та квитанцію № 3 від 11.12.2025 р. на суму 5 000 грн.
Як вбачається з мотивувальної частини постанови Полтавського апеляційного суду від 11 грудня 2025 року, апеляційний суд прийшов до висновку зміни мотивів мотивувальної частини рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 травня 2025 року. Резолютивна частина рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову залишилася без змін. Додаткове рішення Зіньківського районного суду від 16 травня 2025 року також залишилося без змін.
Тобто позовні вимоги ОСОБА_1 залишилися без задоволення, а тому вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_2 судових витрат на правничу допомогу у розмірі 5000 грн. є безпідставними.
Разом з тим, представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Троцький Б.А. також надав Полтавському апеляційному суду заяву про ухвалення додаткового рішення.
До заяви додано - акт приймання-передачі наданих послуг від 12 грудня 2025 року за договором № 14/25 від 19.08.2025 р. з якого слідує, що понесені витрати на правову допомогу становлять 6000 гривень та копію платіжної інструкції № @2PL667178 відповідно до якої ОСОБА_2 сплатила адвокату Троцькому Б.А. 6 000грн. за адвокатські послуги.
Також представником надано копію документу, що підтверджує надсилання копії заяви з додатками позивачу (а.с.244).
З матеріалів справи вбачається, що від позивача ОСОБА_1 чи її представника адвоката Кобрись О.М. до апеляційного суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу не надходило.
Визначаючись із розміром судових витрат, які підлягають стягненню з позивача на користь відповідача, колегія суддів враховує, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, процесуальним законодавством передбачено механізм зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката шляхом подання відповідного клопотання.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина 4 статті 263 ЦПК України).
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина 1 статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності».
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказано, що з аналізу частини 3 статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.
Однак, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
Зазначене узгоджується із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 22 листопада 2023 року в справі № 712/4126/22.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог щодо співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на правничу допомогу у справі представник ОСОБА_2 - адвокат Троцький Б.А звернувся 16.12.2025 року, тобто протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення у справі, попередньо зробивши про це відповідну заяву (а. c. 240 - 244).
До вказаної заяви долучено докази понесення витрат на правничу допомогу, а також докази їх надсилання іншій стороні у справі.
Із сервісу АТ «Украпошта» за посиланням: https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html та трек номером відправлення 3810002478954 встановлено, що поштове відправлення отримано позивачем 23.12. 2025 року.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що у позивача та його представника було достатньо часу аби реалізувати право доводити у суді апеляційної інстанції неспівмірність понесених ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, яким остання не скористалася, тобто реалізувала відповідне процесуальне право на власний розсуд.
Оскільки позивач до суду апеляційної інстанції із клопотанням про зменшення розміру витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката не звертався, відсутні підстави для зменшення витрат на правничу допомогу.
За вказаних обставин, з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 270, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
У задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - адвоката Кобрись О.М. про ухвалення додаткового рішення відмовити.
Заяву представника ОСОБА_2 - адвоката Троцького Б.А. про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_2 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 6 000 грн.
Додаткова постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст додаткової постанови складено 22 січня 2026 року.

Головуючий     О.О. Панченко

Судді    Т.В. Одринська

В.М. Триголов