П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/7847/25	

Перша інстанція: суддя Пекний А.С.,
повний текст судового рішення
складено 09.10.2025, м. Одеса
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Джабурія О.В.
суддів - Вербицької Н.В.
- Кравченка К.В.
при секретарі - Філімович І.М.
за участю: 
представника апелянта позивача – Лук`янова О.А.
представника апелянта відповідача – Демчик Н.О., Курманенко Ю.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційними скаргами виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю, Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ПОЗОВНІ ВИМОГИ ТА
НАСЛІДКИ ВИРІШЕННЯ ПОЗОВУ СУДОМ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

18 березня 2025 року виробничо-комерційна фірма «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю звернулась до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС в Одеській області, в якому просила суд:
- визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54321/15-32-07-03-20; № 54322/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; № 54323/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; № 54325/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; № 54327/15-32-07-03-20 від 12.12.2024.
В обґрунтування позовних вимог позивач, зокрема, вказав на те, що акт документальної виїзної перевірки від 24.10.2024 №47391/15-32-07-03-15 не був надісланий та / або вручений позивачу в порядку, передбаченому статтями 42, 86 Податкового кодексу України, оскільки замість надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення вказаний акт був надісланий послугами кур`єрської служби Кур`єрсько-поштового сервісу ФОП Іваненко. На переконання позивача, відсутність факту надсилання та / або вручення акту перевірки унеможливлює прийняття податкових повідомлень-рішень, оскільки за приписами статті 86 Податкового кодексу України податкове повідомлення-рішення приймається протягом п`ятнадцяти робочих днів з дня, наступного за днем вручення платнику податків акта перевірки.
По-друге, позивач взагалі заперечує допущення ним порушень податкового законодавства. 
Представник відповідача, Головного управління ДПС в Одеській області, заперечував проти задоволення позовних вимог. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року позов виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задоволений частково.
Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 №54321/15-32-07-03-20 форми «Р» на суму 2 316 981,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 №54322/15-32-07-03-20 форми «В4» на суму 5 159 305,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54323/15-32-07-03-20 форми «Р» на суму 6 459 095,00 грн.
Визнано протиправним та скасовано прийняте Головним управлінням ДПС в Одеській області податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54327/15-32-07-03-20 форми «ПН» на суму 30 600,00 грн.
У задоволенні решти позову відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю (68200, Одеська обл., Саратський р-н., селище міського типу Сарата, вул. Промзона, буд 2 ЄДРПОУ 31134052) судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 21 741 (двадцять одна тисяча сімсот сорок одна) грн 04 коп.
На вказане рішення суду виробничо-комерційна фірма «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю подала апеляційну скаргу. Апелянт просить скасувати рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року по справі №420/7847/25 в частині відмовлених позовних вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №54321/15-32-07-03-20 форми «Р» від 12 грудня 2024 року на суму 245 905 грн; № 54325/15-32-07-03-20 від 12 грудня 2024 року на суму 3 392 561 грн; податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54323/15-32- 07-03-20 форми «Р» на суму 5 197 829 грн; податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54327/15-32-07-03-20 форми «ПН» на суму 44 200 грн, в іншій частині залишити без змін
Зокрема, апелянтом зазначено, що під час розгляду справи № 420/7847/25 та винесення рішення від 09.10.2025 Одеським окружним адміністративним судом не в повному обсязі досліджено долучені до справи докази, що порушує норми матеріального та процесуального права. 
Головне управління ДПС в Одеській області також не погодилось з рішенням суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, в якій ставить питання щодо скасування рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09.10.2025 по справі № 420/7847/25 та постановлення нового, яким відмовити у задоволені позовних вимог ВИРОБНИЧО-КОМЕРЦІЙНОЇ ФІРМИ «ТІГОС» В ФОРМІ ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ у повному обсязі.
Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу, апелянтом зазначено, що Одеським окружним адміністративним судом невірно застосовано норми як матеріального так і процесуального права, в частині встановлення обставин у справі та дослідження зібраних доказів. На думку Головного управління ДПС в Одеській області, деякі обставини справи не з`ясовані повно, об`єктивно та всебічно, а поверхнево без вивчення конкретних фактів та документальних доказів.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області не підлягає задоволенню, апеляційна скарга виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
КОЛЕГІЯ СУДДІВ ВСТАНОВИЛА

У період з 27.09.2024 по 17.10.2024 на підставі направлень, виданих ГУ ДПС в Одеській області та наказу ГУ ДПС в Одеській області від 06.09.2024 №8893-п, плану-графіку проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2024 рік та відповідно до підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 77.1 статті 77 Податкового кодексу України проведена планова виїзна документальна перевірка ВКФ ТОВ “ТІГОС” з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2021 по 30.06.2024.
Термін проведення перевірки продовжувався відповідно до наказу від 09.10.2024 №10295-п на 5 робочих днів з 11.10.2024.
За результатами проведеної перевірки складений акт від 24.10.2024 № 47391/15-32-07-03-15, у якому відображені встановлені перевіркою порушення:
1. пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток на загальну суму 10 597 204,00 грн, в тому числі за 2023 рік у сумі 2 729 001,00 грн, за 2023 рік у сумі 1 705 760,00 грн, за 1 півріччя 2024 року у сумі 6 162 443,00 грн, та завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 3392561 грн;
2. пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України та пункту 5 розділу IV «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 28.01.2016 №21, унаслідок чого занижено податкові зобов`язання з податку на додану вартість на загальну суму 2 329 896,00 грн, у тому числі за січень 2022 на суму 444 197,00 грн, за червень 2024 року на суму 1 885 699,00 грн, та завищено суми від`ємного значення з податку на додану вартість на загальну суму 5 159 305,00 грн, у тому числі за червень 2024 року на суму 5 159 305,00 грн;
3. пункту 201.10 статті 201 Податкового Кодексу України, в результаті чого зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до податкових накладних з затримкою;
4. підпункту 16.1.3 пункту 16.1 статті 16, пункту 103.9 статті 103 Податкового кодексу України, наказу Міністерства фінансів України №897 від 20.10.2015 «Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємства» в частині не подання звіту про виплачені доходи нерезидентам та утриманий з них податок (Додаток ПН Податкової декларації з податку на прибуток підприємства) за 2021 рік, 1 квартал 2022 року, півріччя 2022 року, три квартали 2022 року, 2022 рік, 1 квартал 2023 року, півріччя 2023 року, три квартали 2023 року, 2023 рік, відносно виплати доходу нерезиденту «ROYAL SMAK OOD» (Республіка Болгарія), за 1 квартал 2023 року, півріччя 2023 року, три квартали 2023 року, рік 2023, 1 квартал 2024 року, півріччя 2024 року відносно виплати доходу нерезиденту «BUDZHAK 22 OOD» (Республіка Болгарія), за 1 квартал 2023 року, півріччя 2023 року, три квартали 2023 року, рік 2023 відносно виплати доходу нерезиденту «ZARJA AGRO LTD» (Республіка Болгарія);
5. пунктів 1, 3 статті 13 Закону України від 21.06.2018 № 2473-VIII «Про валюту і валютні операції», з урахуванням пункту 142 постанови Правління НБУ від 24.02.2022 №18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану», із змінами внесеними постановою Правління НБУ від 04.04.2022 №68 та постановами Правління НБУ від 07.06.2022 №113, від 07.07.2022 №142, внаслідок порушення строків поставки товарів (повернення коштів) у сумі 10 180,00 євро за контрактом від 13.03.2023 № 2023026/AN, укладеним з нерезидентом «AGROPOLICHIM AD» (Болгарія), у тому числі 10 180,00 євро за період з 03.02.2024 по 23.02.2024 (21 день);
6. пункту 51.1 статті 51, підпункту «б» пункту 176.2 статті 176 Податкового кодексу України, внаслідок подання Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку за 4 квартал 2021 року, 1-4 квартали 2022 року, 1-4 квартал 2023 року, 1-2 квартали 2024 року не у повному обсязі з недостовірними відомостями, порушено строки подання податкових розрахунків за 1 квартал 2022 року, 2 квартал 2023 pоку; 
7. підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.1.2 пункту 164.2 статті 164, підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2, пункту 164.5 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 Податкового кодексу України, внаслідок чого ВКФ ТОВ «ТІГОС» не включено до складу загального місячного оподаткованого доходу суми доходу у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в результаті чого занижено податкове зобов`язання з податку на доходи фізичних в сумі 17010,53 грн, у тому числі за вересень 2022 року на 1041,35грн, за жовтень 2022 року на 1608,28 грн, за листопад 2022 року на 981,36 грн, за грудень 2022 року на 1435,92 грн, за січень 2023 року на 836,68 грн, за лютий 2023 року на 959,79 грн, за березень 2023 року на 1139,47 грн, за квітень 2023 року 886,26 грн, за травень 2023 року на 806,82 грн, за червень 2023 року на 732,83 грн, за липень 2023 року на 791,47 грн, за серпень 2023 року на 1093,33 грн, за листопад 2023 року на 327,61 грн, за грудень 2023 року на 545,27 грн, за січень 2024 року на 452,15 грн, за лютий 2024 року на 282,51 грн, за березень 2024 року на 286,44 грн, за квітень 2024 року на 572,44 грн, за травень 2024 року на 1094,01 грн, за червень 2024 року на 1136,54 грн.;
8. підпункту 14.1.47 пункту 14.1 статті 14, пункту 44.1 статті 44, підпункту 164.1.2, підпункту «е» підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті 164, пункту 167.1 статті 167, підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168, підпункту 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ Податкового кодексу України, внаслідок чого ВКФ ТОВ «ТІГОС» невключено до складу загального місячного оподаткованого доходу суми доходу у вигляді додаткового блага ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в результаті чого занижено податкове зобов`язання з військового збору в сумі 1162,43грн., у тому числі за вересень 2022 року на 71,16 грн, за жовтень 2022 року на 109,90 грн, за листопад 2022 року на 67,06 грн, за грудень 2022 року на 98,13 грн, за січень 2023 року на 57,17 грн, за лютий 2023 року на 65,59 грн, за березень 2023 року на 77,87 грн, за квітень 2023 року 60,57 грн, за травень 2023 року на 55,13 грн, за червень 2023 року на 50,08 грн, за липень 2023 року на 54,08 грн, за серпень 2023 року на 74,71 грн, за листопад 2023 року на 22,39 грн, за грудень 2023 року на 37,26 грн, за січень 2024 року на 30,90 грн, за лютий 2024 року на 19,31 грн, за березень 2024 року на 19,57 грн, за квітень 2024 року на 39,12 грн, за травень 2024 року на 74,76 грн, за червень 2024 року на 77,67 грн.
Вказаних висновків контролюючий орган дійшов, виходячи з наступного.
Як встановили посадові особи контролюючого органу, дохід ВКФ ТОВ «ТІГОС» від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку, відповідає даним звіту про фінансові результати за період з 01.10.2021 по 30.06.2024 та складається з:
- чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) (ряд. 2000 Звіту про фінансові результати (Форма №2)) у сумі 1 974 489,4 тис. грн., на формування цих показників мало вплив здійснення операцій із реалізації з реалізації ПММ оптом, добрив та сільгоспкультур (пшениця, кукурудза, соняшник, ріпак, ячмінь). Проведеною перевіркою відображеного показника за період з 01.10.2021 по 30.06.2024 в сумі 1974489,4 тис. грн. на підставі документів, наведених в додатку №4 до акту перевірки, не встановлено заниження чи завищення задекларованого суб`єктом господарювання показника у рядку 2000 «Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати за 01.10.2021 по 30.06.2024 (Форма №2);
- інших операційних доходів (ряд. 2120 Звіту про фінансові результати (Форма №2)) у сумі 29355,7 тис. грн., на формування цих показників мало вплив здійснення операцій з отримання відсотків за користування коштами на банківських рахунках, реалізації вживаного авто та іншого, перевіркою цього показника не встановлено його заниження чи завищення;
- інших доходів (ряд. 2240 Звіту про фінансові результати (Форма №2)) у сумі 0 тис. грн.
Однак в цій останній частині контролюючий орган зазначив, що проведеною перевіркою відображеного показника в сумі 0 тис. грн. встановлено його заниження всього у сумі 35 883 860,00 грн, у тому числі за 2023 рік на суму 13 534 868,00 грн, за 1 півріччя 2024 року на суму 22 348 992,00 грн.
А саме, відповідно до картки рахунку 281 відбувалось оприбуткування товарно-матеріальних цінностей. Згідно наданих до перевірки документів не встановлено у 2023 році та у 1 півріччі 2024 року у вказані дати та/або суміжні дати придбання у постачальників резидентів та/або нерезидентів даних товарно-матеріальних цінностей:
- насіння соняшнику урожай 2023 року в кількості 1428,51 тонн на суму – 22 348 991,81 грн (вартість реалізації даного товару в жовтні 2023 року, ВМД № 4188 від 30.10.2023, № 4124 від 21.10.2023, № 4169 від 26.10.2023, № 4170 від 26.10.2023, включено до доходу підприємства 4 квартал 2023 року);
- пшениця врожаю 2023 року в кількості 2744,9 тонн на суму - 13 534 867,71 грн. (вартість реалізації даного товару 27.05.2024, ВМД № 590 від 27.05.2024, включення до доходу підприємства 1 півріччя 2024 року).
Відповідач зазначив, що згідно наданих в ході перевірки вантажно-митних декларацій (далі - ВМД) до міжнародних контрактів з BUDZHAK 22 OOD визначено найменування товару з кодами УКТЗЕД, його кількість та вартість, реквізити сторін. Характеристики товарів визначаються відповідно до кодів УКТЗЕД наведених у ВМД до контракту. Товар з відповідними кодами УКТЗЕД згідно наданих видаткових накладних оприбутковується та списується ВКФ ТОВ «ТІГОС» по рахунку 281 «Товари». Перевіркою встановлено розбіжності між даними первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та даними Єдиного реєстру податкових накладних, в результаті чого ВКФ ТОВ «ТІГОС» відображено списання товарів при реалізації з рахунку 281 на рахунок 902 «собівартість реалізованих товарів» у кількості 2744,9 тонн «Пшениця врожаю 2022 року» на суму 17 889 698,87 грн та у кількості 1428,51 тонн «Насіння соняшнику 2022 року» на суму 22 892 602,00 грн, по яким відсутні первині документи та складені та зареєстровані податкові накладні.
Так, позивачем згідно із даними Єдиного реєстру податкових накладних придбано 6300,74 тон товару «Пшениця врожаю 2022 року», в тому числі у ПП «Агро-Соя» 1854,60 тон, у ТОВ «Єнікіой» 4446,74 тонн, а у 2023 році реалізовано в адресу BUDZHAK 22 OOD товар «Пшениця» у кількості 3901,78 тонн (згідно з вантажно-митними деклараціями №4188 від 30.10.2023, №4124 від 21.10.2023, №4169 від 26.10.2023, №4170 від 26.10.2023 - Пшениця фуражна, насипом, врожаю 2023 року), при тому що відповідно до “Звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду” № 29-сг у 2023 році ТОВ «Єнікіой» було вирощено та зібрано 2710,7 тонн пшениці озимої.
Також позивачем згідно із даними Єдиного реєстру податкових накладних придбано 1796,68 тонн товару «Насіння соняшнику 2022 року», в тому числі у ПП «Агро-Соя» 714,26 тонн, у ТОВ «Єнікіой» 1082,42 тонн, а у 2023 році реалізовано в адресу BUDZHAK 22 OOD товар «Соняшник» у кількості 1689,49 тонн (згідно з ВМД №590 від 27.05.2024 - Насіння соняшнику, придатний для екстракції олії, урожай 2023р.), при тому що відповідно до «Звіту про площі та валові збори сільськогосподарських культур, плодів, ягід і винограду» № 29-сг у 2023 році ТОВ «Єнікіой» було вирощено та зібрано 260,98 тонн соняшника, ПП «Агро-Соя» у 2023 році соняшник не вирощувала.
Відповідно до наданих до перевірки відомостей по рахунку 281 «товари» залишки зазначених товарів станом на 30.06.2024 відсутні, як відсутні і залишки зазначених товарів.
З цього особи, які проводили перевірку, виснували, що зазначені активи отримано безкоштовно від невстановлених осіб та при невстановлених обставинах, а відтак позивачем не враховано безкоштовно отримані матеріали у складі доходів та не відображено у складі рядка 2240 Фінансової звітності «Інші доходи» та не враховано при складанні Декларацій з податку на прибуток підприємства, унаслідок чого позивачем занижено доходи на суму 35 883 860,00 грн., у тому числі за 2023 рік на суму 13 534 868,00 грн., за 1 півріччя 2024 року на суму 22 348 992,00 грн.
Також посадові особи, які проводили перевірку, послались на встановлення ними завищення показників задекларованих рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» Звіту про фінансові результати (Форма №2) у сумі всього 26 382 056,00 грн внаслідок віднесення до складу собівартості реалізованої продукції суми послуг отриманих від ФОП ОСОБА_3 , у тому числі за 1 квартал 2022 року на суму 8 604 810,00 грн, за 3 квартал 2022 року на суму 6 556 305,00 грн, за 1 квартал 2023 року на суму 3 111 348,00 грн, за 2 квартал 2023 року на суму 2 239 007,00 грн, за 4 квартал 2023 року на суму 687 485,00 грн, за 1 квартал 2024 року на суму 5 183 101,00 грн.
Ними вказано, що позивачем укладені з ФОП ОСОБА_3 посередницькі договори про надання послуг з реалізації мінеральних добрив та про наземне обслуговування транспорту (експедирування), які були надані до перевірки разом з актами виконаних робіт. Однак у складених до договору про надання послуг з реалізації мінеральних добрив актах виконаних робіт відсутній опис конкретних дій, які підвереджували б реальність наданих послуг і як саме, та якими засобами посередник здійснював пошук контрагентів, яка саме інформація була передана замовнику, в якій формі та у який спосіб і таке інше. До перевірки не надано жодної електронної чи письмової переписки, листування, аналітичних довідок, звітів, які зазвичай супроводжують такі види послуг, що свідчить про відсутність належного документального підтвердження фактичного виконання послуг ФОП ОСОБА_3 з пошуку контрагентів. Крім того, постачання аналогічних товарів тим самим покупцям (зокрема, ТОВ «Делени», ТОВ «Хімагро», ТОВ «Злата-Трейд» та іншим) здійснювалось без залучення посередника як до, так і після укладеного договору посередницьких послуг, що свідчить про те, що участь ФОП ОСОБА_3 не була вирішальною або унікальною, що ставить під сумнів наявність ділової мети та реальність тримання економічного ефекту. Також позивач уклав із ФОП ОСОБА_3 договір про наземне обслуговування транспорту (експедирування), який разом з актами виконаних робіт надано до перевірки. Водночас, з наданих актів, договорів неможливо ідентифікувати, де складалися ці акти, які саме послуги/роботи виконуються ФОП ОСОБА_3 на території митного комплексу ТОВ «РІЧКОВИЙ ПОРТ «ОРЛІВКА», яким чином ФОП ОСОБА_3 від імені позивача здійснює операції з організації транспортно-експедиторського обслуговування вантажів ВКФ ТОВ «ТІГОС» та іншу допоміжну діяльність у сфері транспорту на території міжнародного пункту пропуску через державний кордон для поромного, морського та річкового вантажно-пасажирського сполучення, розташованого на території ТОВ «Поромний комплекс Орлівка», яким чином він потрапляв на територію поромного комплексу «Орлівка». Крім того, ФОП ОСОБА_3 надає послуги, ідентичні за кількістю, характером та найменуванням послугам, які надає позивачу ТОВ «РІЧКОВИЙ ПОРТ «ОРЛІВКА» за нижчою ціною згідно із договором № 08-08-23 від 03.03.2023 про надання послуг з перевалки та експедирування імпортних вантажів.
З цього особи, які проводили перевірку, виснували, що позивачем завищено показники Рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)», які враховані при обчисленні фінансового результату, відображеного у рядку 02 Декларації фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), фінансовій звітності, відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку всього за перевіряємий період на суму 26382056 грн., у тому числі за 2022 рік у сумі 15161115 грн., за 2023 рік у сумі 6037840 грн., за 1 квартал 2024 року у сумі 5183101 грн.
Контролюючим органом зазначено, що позивачем включено суми податку на додану вартість до податкового кредиту:
- за травень 2023 року в сумі 347508,30 грн за податковою накладною №49 від 23.05.2023 щодо придбання товару – автомобіля BMW G3X/25DP, у кількості 1 шт.;
- за березень 2023 року в сумі 30000,00 грн за податковою накладною №660 від 27.03.2023 щодо придбання товару – автомобіля VOLKSWAGEN T6.1 Multivan ALPEN EUS 4MOTION у кількості 0,6 шт.;
- за листопад 2022 року в сумі 20000,00 грн за податковою накладною №2394 від 21.11.2022 щодо придбання товару – автомобіля VOLKSWAGEN T6.1 Multivan ALPEN EUS 4MOTION у кількості 0,46432 шт.;
- за жовтень 2022 року в сумі 453478,20 грн за податковою накладною №258 від 14.10.2022 щодо придбання товару – автомобіля BMW X5 xDrive30d/G05 у кількості 0,847645 шт.;
- за жовтень 2022 року в сумі 80248,00 грн за податковою накладною №62 від 03.10.2022 щодо придбання товару – автомобіля BMW X5 xDrive30d/G05 у кількості 0,15 шт.;
- за липень 2022 року в сумі 334925,00 грн за податковою накладною №105 від 07.07.2022 щодо придбання товару – автомобіля BMW 530i xDrive/G30 у кількості 0,877869 шт.;
- за січень 2022 року в сумі 370880,26 грн за податковою накладною №155 від 19.01.2022 щодо придбання товару – автомобіля Audi Q7 50 TDI S LINE у кількості 0,956994 шт.;
- за жовтень 2021 року в сумі 56650,01 грн за податковою накладною №551 від 20.10.2021 щодо придбання товару – автомобіля BMW 530i xDrive/G30 у кількості 0,148485 шт.;
- за жовтень 2021 року в сумі 16666,67 грн за податковою накладною №199 від 19.10.2021 щодо придбання товару – часткової попередньої оплати за автомобіль Audi Q7 50 TDI у кількості 1 шт.
Посадові особи, які проводили перевірку, акцентували на тому, що станом на останній день перевірки позивачем не було надано:
подорожні листи, або інше документальне підтвердження, що містить дані про фактичний пробіг автомобіля, фактичні витрати пально-мастильних матеріалів, покази одометрів, а також підтверджує виробничий характер маршруту прямування транспорту;
акти виконаних робіт з використанням вищевказаних транспортних засобів в межах господарської діяльності платника податків;
документальне підтвердження перебування транспортних засобів за вказаними у подорожних листах адресами, у тому числі: чеки та видаткові накладні з АЗС, СТО, стоянки, чеки з готелів та інших місць перебування, акти виконаних робіт, звіти, інші підтверджуючі документи;
інші документи щодо підтвердження використання зазначених послуг та основних засобів в операціях, що є господарською діяльністю платника податку.
Уважаючи, що вказані транспортні засоби не використовувались у господарській діяльності, посадові особи контролюючого органу указали на обов`язок позивача нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 Податкового кодексу України, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/ виготовленими з податком на додану вартість. Оскільки цього обов`язку позивач не виконав, посадові особи контролюючого органу виснували, що позивачем занижено податок на додану вартість по податковим зобов`язанням на загальну суму 2 160 356,00 грн, в т.ч. за травень 2023 року у сумі 347 508,00 грн, за березень 2023 року у сумі 30 000,00 грн, за листопад 2022 року у сумі 20 000,00 грн, за жовтень 2022 року у сумі 533 726,00 грн, за липень 2022 року у сумі 334 925,00 грн, за січень 2022 року у сумі 370 880,00 грн, за жовтень 2021 року у сумі 73 317,00 грн.
До того ж контролюючим органом зазначено, що при перевірці рахунку 203 «Паливо» встановлено списання паливо-мастильних матеріалів без підтверджуючих первинних документів по транспортним засобам: легковий універсал BMW X5 номерний знак НОМЕР_1 , відповідальний працівник ОСОБА_1 , легковий седан BMW 5301 номерний знак НОМЕР_2 , відповідальний працівник ОСОБА_2 , оскільки у відомостях на отримання паливо-мастильних матеріалів, подорожних листах відображено лише кількість та вид виданого палива, але жодні первинні документи не розкривають суть, мету і маршрут поїздки тощо. Надані позивачем документи не дозволяють ідентифікувати маршрут, відстань, години роботи авто, витрати пального та інше, тому що в них не зазначено час прибуття, час вибуття, показники одометрів, відстань, маршрут та інше, акти списання пального на підставі подорожніх листі складені з порушеннями. З цього посадові особи контролюючого органу виснували, що не можливо підтвердити використання транспортних засобів в операціях, що є господарською діяльністю платника податку, а тому позивачем занижено податок на додану вартість по податковим зобов`язанням на загальну суму 12 915,00 грн, в т.ч. за вересень 2022 року у сумі 791,00 грн, за жовтень 2022 року у сумі 1221,00 грн, за листопад 2022 року у сумі 745,00 грн, за грудень 2022 року у сумі 1090,00 грн, за січень 2023 року у сумі 635,00 грн, за лютий 2023 року у сумі 729,00 грн, за березень 2023 року у сумі 865,00 грн, за квітень 2023 року у сумі 673,00 грн, за травень 2023 року у сумі 613,00 грн, за червень 2023 року у сумі 556,00 грн, за липень 2023 року у сумі 601,00 грн, за серпень 2023 року у сумі 830,00 грн, за листопад 2023 року у сумі 249,00 грн, за грудень 2023 року у сумі 414,00 грн, за січень 2024 року у сумі 343,00 грн, за лютий 2024 року у сумі 214,00 грн, за березень 2024 року у сумі 217,00 грн, за квітень 2024 року у сумі 435,00 грн, за травень 2024 року у сумі 831,00 грн, за червень 2024 року у сумі 863,00 грн.
З посиланням на вищенаведене, а також на раніше встановлені обставини того, що товари «Пшениця врожаю 2022 року» у кількості 2744,9 тонн на суму 17 889 698,87 грн, «Насіння соняшнику 2022 року» у кількості 1428,51 тонн на суму 22 892 602,00 грн не використовувалися у господарській діяльності та не були спрямовані на отримання доходу, посадові особи контролюючого органу виснували, що позивачем завищено від`ємне значення з податку на додану вартість, що зараховується до складу наступного звітного періоду (показник рядка 21 Декларації) за червень 2024 року на суму 5 159 305,00 грн.
Акт перевірки з додатками направлено позивачу засобами кур`єрсько-поштового сервісу 24.10.2024 рекомендованим листом з повідомленням про вручення та фактично отримано ним 11.11.2024, про що свідчить підпис бухгалтера товариства на повідомленні про вручення.
21.11.2024 ВКФ ТОВ «ТІГОС» подало до ГУ ДПС в Одеській області заперечення на акт перевірки.
ГУДПС в Одеській області призначило розгляд заперечень на акт перевірки на 03.12.2024 о 10:00 год, про що повідомило позивача листом від 26.11.2024 №16478/КПР/15-32-07-03-06, який був отриманий ним у той же день.
За наслідками розгляду заперечень відповідач 03.12.2024 прийняв рішення залишити без змін результати перевірки, викладені в акті та висновки акту, про що повідомив позивача листом № 16814/КПР/15-32-07-03-06 від 05.12.2024 «Про результати розгляду заперечень».
На підставі акту перевірки від 24.10.2024 № 47391/15-32-07-03-15 ГУДПС в Одеській області 12.12.2024 прийняло податкові повідомлення-рішення:
- №54321/15-32-07-03-20 форми «Р», яким за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 2 562 886,00 грн, у тому числі за основним зобов`язанням на 2 329 896,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 232 990,00 грн;
- №54322/15-32-07-03-20 форми «В4», яким за порушення пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198, пунктів 201.1, 201.10 статті 201 Податкового кодексу України позивачу зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 5 159 305,00 грн (за декларацією №9282426615, зареєстрованою 26.09.2024, звітний період, за який подано декларацію - червень 2024 року);
- №54323/15-32-07-03-20 форми «Р», яким за порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства на 11 656 924,00 грн, у тому числі за основним платежем в сумі 10 597 204,00 та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 059 720,00 грн;
- №54325/15-32-07-03-20 форми «П», яким за порушення пунктів 44.1, 44.2 статті 44, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України позивачу зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3 392 561,00 грн. за звітний період червень 2024 року згідно із Декларацією №9251304468, зареєстрованою в контролюючому органі 29.08.2024;
- №54327/15-32-07-03-20 форми «ПН», яким згідно із статтею 120-1 Податкового кодексу України до позивача застосовано штраф в сумі 74 800,00 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 7 489 201,00 грн (в т.ч. січень 2022 – 370 880,00 грн, липень 2022 - 391 575,00 грн, вересень 2022 - 791,00 грн, жовтень 2022 - 534 947,00 грн, листопад 2022 - 17 412,00 грн, грудень 2022 - 1090,00 грн, січень 2023 - 635,00 грн, лютий 2023 - 729,00 грн, березень 2023 - 500 865,00 грн, квітень 2023 - 673,00 грн, травень 2023 - 348 121,00 грн, червень 2023-556,00 грн, липень 2023 – 601,00 грн, серпень 2023 – 830,00 грн, листопад 2023 – 249,00 грн, грудень 2023 – 414,00 грн, січень 2024 – 1343,00 грн, лютий 2024 – 214,00 грн, березень 2024 – 217,00 грн, квітень 2024 – 435,00 грн, травень 2024 – 831,00 грн, червень 2024 - 531 679,00 грн).
Позивачем 30.12.2024 подано до Державної податкової служби України скаргу на податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС в Одеській області від 12.12.2024 №54321/15-32-07-03-20, №54322/15-32-07-03-20, №54323/15-32-07-03-20, №54325/15-32-07-03-20, №54327/15-32-07-03-20.
Рішенням Державної податкової служби України №5536/6/99-00-06-01-01-06 від 26.02.2025 скаргу позивача залишено без задоволення.
Уважаючи зазначені податкові повідомлення-рішення протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Вирішуючи дану справу в апеляційному провадженні, колегія суддів приходить до наступних висновків.
ЗАСТОСУВАННЯ НОРМ ПРАВА

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційна, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Керуючись положеннями вищевказаних законів, Кодексом та контекстом Конституції України можна зробити висновок, що однією з найважливіших тенденцій розвитку сучасного законодавства України є розширення сфери судового захисту, в тому числі судового контролю за правомірністю і обґрунтованістю рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі – ПК України).
Згідно з підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Положеннями пункту 75.1 статті 75 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральні та документальні перевірки проводяться контролюючими органами в межах їх повноважень виключно у випадках та у порядку, встановлених цим Кодексом, а фактичні перевірки - цим Кодексом та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Відповідно до підпункту 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 ПК України документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Документальна планова перевірка проводиться відповідно до плану-графіка перевірок.
Документальна планова перевірка, в контексті положень пункту 77.1 статті 77 ПК України, повинна бути передбачена у плані-графіку проведення планових документальних перевірок.
План-графік документальних планових перевірок на поточний рік оприлюднюється на офіційному веб-сайті центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, до 25 грудня року, що передує року, в якому будуть проводитися такі документальні планові перевірки.
Відповідно до пункту 82.1 статті 82 ПК України тривалість перевірок, визначених у статті 77 цього Кодексу, не повинна перевищувати 30 робочих днів для великих платників податків, щодо суб`єктів малого підприємництва - 10 робочих днів, інших платників податків – 20 робочих днів.
Згідно із пунктом 86.1 статті 86 ПК України результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка.
Як на одну із підстав задоволення позовних вимог ТОВ посилалося на те, що акт перевірки не був вручений або надісланий позивачу в порядку, передбаченому статтями 42, 86 Податкового кодексу України, а відтак були відсутні підстави для їх прийняття. 
Так, судовим розглядом встановлено, що акт перевірки від 24.10.2024 №47391/15-32-07-03-15 надісланий позивачу послугами кур`єрської служби Кур`єрсько-поштового сервісу ФОП Іваненко, а не рекомендованим листом з повідомленням про вручення, що як вірно зазначено судом першої інстанції є порушенням приписів пунктів 42.2, 42.5 статті 42 Податкового кодексу України.
Разом з тим, позивач не спростовує того, що цей акт отриманий позивачем 11.11.2024 о 16:08 год.
При цьому позивачем підготовлено та подано відповідачу заперечення до акту планової виїзної документальної перевірки, які надійшли до контролюючого органу 21.11.2024 за вхідним № 130697/6.
Відповідач листом №16478/КРС/15-32-07-03-06 від 26.11.2024 повідомив позивача про те, що розгляд матеріалів перевірки відбудеться 03.12.2024 о 10 годині 00 хвилин за адресою: м. Одеса, вул. Семінарська, буд. 5, а отже розгляд призначений в межах 10 робочих днів, що настають за днем отримання заперечень до акта перевірки та/або додаткових документів і пояснень.
Цей лист надійшов на електронну адресу ВКФ ТОВ «ТІГОС» 26.11.2024, тобто з дотриманням строків, передбачених підпунктом 86.7.2 пункту 86.7 статті 86 Податкового кодексу України (протягом двох робочих днів з дня отримання заперечень, але не пізніше ніж за чотири робочі дні до дня їх розгляду).
За наслідками розгляду заперечень відповідач 03.12.2024 прийняв рішення залишити без змін результати перевірки, викладені в акті та висновки акту, про що повідомив позивача листом № 16814/КПР/15-32-07-03-06 від 05.12.2024 «Про результати розгляду заперечень».
При цьому, податкові повідомлення-рішення прийняті 12.12.2024 на підставі акту перевірки та з урахуванням результатів розгляду матеріалів перевірки і заперечень позивача, а отже у строки, визначені статтею 86 Податкового кодексу України.
Надаючи оцінку оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, колегія суддів звертає увагу на таке.
Щодо оскаржуваних податкових повідомленням-рішень від 12.12.2024 №54323/15-32-07-03-20 форми «Р» та №54325/15-32-07-03-20 форми «П», яким підприємству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств, який сплачують інші підприємства на 11 656 924,00 грн, у тому числі за основним платежем в сумі 10 597 204,00 та за штрафними (фінансовими) санкціями в сумі 1 059 720,00 грн; зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на 3 392 561,00 грн за звітний період червень 2024 року згідно із Декларацією №9251304468, зареєстрованою в контролюючому органі 29.08.2024, то колегія суддів зазначає наступне.
Згідно із підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається:
збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку);
зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період не перевищує сорока мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років).
Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років та коригувань, визначених підпунктом 140.4.8 пункту 140.4 та підпунктом 140.5.16 пункту 140.5 статті 140 цього Кодексу), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний період перевищує сорок мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу.
Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Платники податку на прибуток – виробники сільськогосподарської продукції, які обрали річний податковий (звітний) період відповідно до підпункту 137.4.1 пункту 137.4 статті 137 цього Кодексу, фінансовий результат до оподаткування за податковий (звітний) період обчислюють шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування за минулий звітний рік на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя такого року та збільшення на фінансовий результат до оподаткування за перше півріччя поточного звітного року, що визначені відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Для платників податку, визначених підпунктом 133.1.5 пункту 133.1 статті 133 цього Кодексу, не є об`єктом оподаткування прибуток із джерелом походження за межами України.
Пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України установлено, що базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
За змістом пунктів 137.1 – 137.5 Податкового кодексу України податок нараховується платником самостійно за ставкою, визначеною статтею 136 цього Кодексу, від бази оподаткування, визначеної згідно зі статтею 135 цього Кодексу.
Податок, що підлягає сплаті до бюджету платниками податку, які провадять страхову діяльність, визначається в порядку, передбаченому пунктом 141.1 статті 141 цього Кодексу.
Відповідальність за повноту утримання та своєчасність перерахування до бюджету податку, зазначеного в пункті 57.1-1 статті 57 та 141.4 статті 141 цього Кодексу, покладається на платників податку, які здійснюють відповідні виплати.
Податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду, крім:
виробників сільськогосподарської продукції, які можуть обрати річний податковий (звітний) період, який починається з 1 липня минулого звітного року і закінчується 30 червня поточного звітного року. Для цілей оподаткування податком на прибуток до підприємств, основною діяльністю яких є виробництво сільськогосподарської продукції, належать підприємства, дохід яких від продажу сільськогосподарської продукції власного виробництва за попередній податковий (звітний) рік перевищує 50 відсотків загальної суми доходу;
у разі якщо особа ставиться на облік контролюючим органом як платник податку протягом податкового (звітного) періоду, перший податковий (звітний) період розпочинається з дати, на яку припадає початок такого обліку, і закінчується останнім календарним днем такого податкового (звітного) періоду;
якщо платник податку ліквідується (у тому числі до закінчення першого податкового (звітного) періоду), останнім податковим (звітним) періодом вважається період, на який припадає дата ліквідації.
Річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку:
а) платників податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), що сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році;
б) виробників сільськогосподарської продукції;
в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний період, не перевищує 40 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;
г) фізичних осіб – підприємців, у тому числі таких, які обрали спрощену систему оподаткування, та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, щодо виплачених нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу;
ґ) суб`єктів господарювання – юридичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, щодо виплачених нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу;
д) суб`єктів господарювання – юридичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, щодо отриманого скоригованого прибутку контрольованої іноземної компанії, що оподатковується в порядку, визначеному статтею 39-2 та цим розділом.
Статтями 138 – 140 Податкового кодексу України визначені різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів, при формуванні резервів (забезпечень) та при здійсненні фінансових операцій, а статтею 141 цього ж Кодексу визначені особливості оподаткування окремих видів діяльності та операцій.
Відповідно до пунктів 44.1, 44.2 статті 44 Податкового кодексу України, для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, інформації, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Таким чином, платник податку на прибуток підприємстві з метою визначення об`єкта оподаткування – прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому, показники обліку доходів, витрат доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року №996-XIV (далі по тексту – Закон №996-XIV).
За приписами статті 1 вказаного Закону (тут та надалі в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства; первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію.
Також статтею 1 Закону №996-XIV визначено, що первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію; витрати – зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками); доходи – збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
За змістом статті 4 Закону №996-XIV принципами бухгалтерського обліку та фінансової звітності, зокрема, є: повне висвітлення – фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі; нарахування – доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів; превалювання сутності над формою – операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Відповідно до приписів частин 1, 2, 3 статті 9 Закону №996-XIV, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Згідно з абзацом восьмим пункту 3 розділу 1 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 7 лютого 2013 року №73, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 лютого 2013 року за №336/22868 (далі – НП (С)БО №1) доходи – збільшення економічних вигод у вигляді збільшення активів або зменшення зобов`язань, яке призводить до зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків власників).
За змістом приписів пункту 5 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 1999 року №290 (далі – П(С)БО 15) дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
Відповідно до пункту 7 П(С)БО 15, визнані доходи класифікуються в бухгалтерському обліку за такими групами: дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг); інші операційні доходи; фінансові доходи; інші доходи. Дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) – загальний дохід (виручка) від реалізації продукції, товарів, робіт або послуг без вирахування наданих знижок, повернення раніше проданих товарів та непрямих податків і зборів (податку на додану вартість, акцизного збору тощо). Чистий дохід від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) визначається шляхом вирахування з доходу від реалізації продукції, товарів, робіт, послуг наданих знижок, вартості повернутих раніше проданих товарів, доходів, що за договорами належать комітентам (принципалам тощо), та податків і зборів.
До складу інших операційних доходів включаються суми інших доходів від операційної діяльності підприємства, крім чистого доходу від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), зокрема: дохід від операційної оренди активів; дохід від операційних курсових різниць; відшкодування раніше списаних активів; дохід від роялті, відсотків, отриманих на залишки коштів на поточних рахунках в банках, дохід від реалізації оборотних активів (крім фінансових інвестицій), необоротних активів, утримуваних для продажу, та групи вибуття тощо.
До складу фінансових доходів включаються дивіденди, відсотки та інші доходи, отримані від фінансових інвестицій (крім доходів, які обліковуються за методом участі в капіталі).
До складу інших доходів, зокрема, включаються дохід від реалізації фінансових інвестицій; дохід від неопераційних курсових різниць та інші доходи, які виникають у процесі господарської діяльності, але не пов`язані з операційною діяльністю підприємства.
Відповідно до пункту 8 П(С)БО 15, дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, інших активів) визнається в разі наявності всіх наведених нижче умов:
покупцеві передані ризики й вигоди, пов`язані з правом власності на продукцію (товар, інший актив);
підприємство не здійснює надалі управління та контроль за реалізованою продукцією (товарами, іншими активами);
сума доходу (виручка) може бути достовірно визначена;
є впевненість, що в результаті операції відбудеться збільшення економічних вигод підприємства, а витрати, пов`язані з цією операцією, можуть бути достовірно визначені.
Пунктом 21 П(С)БО 15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню. Якщо безоплатно отриманий актив забезпечує надходження економічних вигід протягом кількох звітних періодів, то доходи визнаються на систематичній основі (наприклад, у сумі нарахованої амортизації) протягом тих звітних періодів, коли надходять відповідні економічні вигоди.
Згідно з пунктами 5, 6 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31 грудня 1999 року №318 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2000 року за №27/4248 (далі – П(С)БО 16), витрати відображаються в бухгалтерському обліку одночасно зі зменшенням активів або збільшенням зобов`язань. Витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Пунктом 7 П(С)БО 16 передбачено, що витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені. Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
За приписами пунктів 8-9 П(С)БО 16 якщо актив забезпечує одержання економічних вигод протягом кількох звітних періодів, то витрати визнаються шляхом систематичного розподілу його вартості (наприклад, у вигляді амортизації) між відповідними звітними періодами.
Не визнаються витратами, зокрема, зменшення активів або збільшення зобов`язань, що не відповідають ознакам, наведеним у пункті 6 цього Національного положення (стандарту), а також витрати, які відображаються зменшенням власного капіталу відповідно до положень (стандартів) бухгалтерського обліку.
Згідно із пунктами 10 – 14 П(С)БО 16, собівартість реалізованих товарів визначається за Національним положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси».
Собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
До виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) включаються: прямі матеріальні витрати; прямі витрати на оплату праці; інші прямі витрати; змінні загальновиробничі та постійні розподілені загальновиробничі витрати.
Виробнича собівартість продукції зменшується на справедливу вартість супутньої продукції, яка реалізується, та вартість супутньої продукції в оцінці можливого її використання, що використовується на самому підприємстві. Перелік і склад статей калькулювання виробничої собівартості продукції (робіт, послуг) установлюються підприємством.
До складу прямих матеріальних витрат включається вартість сировини та основних матеріалів, що утворюють основу вироблюваної продукції, купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат. Прямі матеріальні витрати зменшуються на вартість зворотних відходів, отриманих у процесі виробництва, які оцінюються у порядку, викладеному в пункті 11 цього Національного положення (стандарту).
До складу прямих витрат на оплату праці включаються заробітна плата та інші виплати робітникам, зайнятим у виробництві продукції, виконанні робіт або наданні послуг, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат.
До складу інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат, зокрема відрахування на соціальні заходи, плата за оренду земельних і майнових паїв, амортизація, втрати від браку, які складаються з вартості остаточно забракованої з технологічних причин продукції (виробів, вузлів, напівфабрикатів), зменшеної на її справедливу вартість, та витрат на виправлення такого технічно неминучого браку.
Пунктами 17, 18, 19 П(С)БО 16 передбачено, що витрати, пов`язані з операційною діяльністю, які не включаються до собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг), поділяються на адміністративні витрати, витрати на збут та інші операційні витрати.
До адміністративних витрат відносяться такі загальногосподарські витрати, спрямовані на обслуговування та управління підприємством: загальні корпоративні витрати (організаційні витрати, витрати на проведення річних зборів, представницькі витрати тощо); витрати на службові відрядження і утримання апарату управління підприємством та іншого загальногосподарського персоналу; витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів загальногосподарського використання (операційна оренда, страхування майна, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, водопостачання, водовідведення, охорона); винагороди за професійні послуги (юридичні, аудиторські, з оцінки майна тощо); витрати на зв`язок (поштові, телеграфні, телефонні, телекс, факс тощо); амортизація нематеріальних активів загальногосподарського використання; витрати на врегулювання спорів у судових органах; податки, збори та інші передбачені законодавством обов`язкові платежі (крім податків, зборів та обов`язкових платежів, що включаються до виробничої собівартості продукції, робіт, послуг); плата за розрахунково-касове обслуговування та інші послуги банків, а також витрати, пов`язані з купівлею-продажем валюти; інші витрати загальногосподарського призначення.
Витрати на збут включають такі витрати, пов`язані з реалізацією (збутом) продукції (товарів, робіт, послуг):
витрати пакувальних матеріалів для затарювання готової продукції на складах готової продукції; витрати на ремонт тари; 
оплата праці та комісійні винагороди продавцям, торговим агентам та працівникам підрозділів, що забезпечують збут;
витрати на рекламу та дослідження ринку (маркетинг);
витрати на передпродажну підготовку товарів; витрати на відрядження працівників, зайнятих збутом;
витрати на утримання основних засобів, інших матеріальних необоротних активів, пов`язаних зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг (операційна оренда, страхування, амортизація, ремонт, опалення, освітлення, охорона);
витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки;
витрати на гарантійний ремонт і гарантійне обслуговування; витрати на страхування призначеної для подальшої реалізації готової продукції (товарів), що зберігається на складі підприємства; витрати на транспортування готової продукції (товарів) між складами підрозділів (філій, представництв) підприємства;
інші витрати, пов`язані зі збутом продукції, товарів, робіт, послуг.
До складу витрат на збут у торговельних організаціях включаються витрати обігу, за винятком витрат, наведених у пунктах 18, 20 і 27 цього Національного положення (стандарту).
Згідно з пунктами 5, 6, 7, 8 Положення (Стандарту) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20 жовтня 1999 року №246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №751/4044 (далі – П(С)БО 9), запаси визнаються активом, якщо існує імовірність того, що підприємство отримає в майбутньому економічні вигоди, пов`язані з їх використанням, та їх вартість може бути достовірно визначена.
Для цілей бухгалтерського обліку запаси включають, зокрема, товари у вигляді матеріальних цінностей, що придбані (отримані) та утримуються підприємством з метою подальшого продажу.
Одиницею бухгалтерського обліку запасів є їх найменування або однорідна група (вид). Придбані (отримані) або вироблені запаси зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю.
Згідно з пунктом 9 П(С)БО 9, первісною вартістю запасів, що придбані за плату, є собівартість запасів, яка складається з таких фактичних витрат:
- суми, що сплачуються згідно з договором постачальнику (продавцю) за вирахуванням непрямих податків та знижок, наданих постачальником (продавцем);
- суми ввізного мита;
- суми непрямих податків у зв`язку з придбанням запасів, які не відшкодовуються підприємству;
- транспортно-заготівельні витрати (затрати на заготівлю запасів, оплата тарифів (фрахту) за вантажно-розвантажувальні роботи і транспортування запасів усіма видами транспорту до місця їх використання, включаючи витрати зі страхування ризиків транспортування запасів). Сума транспортно-заготівельних витрат, що узагальнюється на окремому субрахунку рахунків обліку запасів, щомісячно розподіляється між сумою залишку запасів на кінець звітного місяця і сумою запасів, що вибули (використані, реалізовані, безоплатно передані тощо) за звітний місяць. Сума транспортно-заготівельних витрат, яка відноситься до запасів, що вибули, визначається як добуток середнього відсотка транспортно-заготівельних витрат і вартості запасів, що вибули, з відображенням її на тих самих рахунках обліку, у кореспонденції з якими відображено вибуття цих запасів. Середній відсоток транспортно-заготівельних витрат визначається діленням суми залишків транспортно-заготівельних витрат на початок звітного місяця і транспортно-заготівельних витрат за звітний місяць на суму залишку запасів на початок місяця і запасів, що надійшли за звітний місяць.;
- інші витрати, які безпосередньо пов`язані з придбанням запасів і доведенням їх до стану, в якому вони придатні для використання у запланованих цілях. До таких витрат, зокрема, належать прямі матеріальні витрати, прямі витрати на оплату праці, інші прямі витрати підприємства на доопрацювання і підвищення якісно технічних характеристик запасів.
У разі, якщо на момент оприбуткування запасів неможливо достовірно визначити їх первісну вартість, такі запаси можуть оцінюватися та відображатися за справедливою вартістю з наступним коригуванням до первісної вартості.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків. Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку. Для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Вимога щодо реальних змін майнового стану платника податків як обов`язкова ознака господарської операції кореспондує з відповідними нормами Податкового кодексу України.
Так, наприклад, у статті 198 Податкового кодексу України встановлено підстави, за яких у платника податку на додану вартість виникає право на податковий кредит; визначено умови, дату, час та порядок його формування; визначено права і обов`язки платників податку в цій сфері податкових правовідносин; підстави, що унеможливлюють віднесення сплаченого (нарахованого) податку до податкового кредиту.
Підпунктом «а» пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи); ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За змістом абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 201.10 статі 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку – продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення доходів і витрат та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними документами, які відображають реальність таких операцій та спричиняють реальні зміни майнового стану платника податків.
Встановлюючи правило щодо обов`язкового підтвердження сум витрат та податкового кредиту, врахованих платником під час визначення податкових зобов`язань з податку на прибуток та з ПДВ відповідно, законодавець, безумовно, передбачає, що ці документи є достовірними, тобто операції, які вони підтверджують, дійсно мали місце.
Превалювання сутності над формою (операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми) як принцип бухгалтерського обліку, що закріплений в статті 4 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», так само характеризує і податковий облік.
Отже, будь-який документ, виданий від імені суб`єкта господарювання (платника податків), що не був позбавлений відповідного статусу на час складення цього документа, має силу первинного документа та згідно зі статтею 44 Податкового кодексу України та статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підтверджує дані податкового обліку суб`єкта господарювання та/або його контрагентів у тому разі, якщо цей документ містить, зокрема: достовірні дані про фактично здійснену господарську операцію та відображає її економічну суть; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Водночас, інший платник податків під час використання такого документа у своєму податковому обліку повинен діяти розумно, добросовісно та з належною обачністю, а також сумніву в достовірності даних, внесених до відповідного документа своїм контрагентом, у тому числі стосовно даних щодо можливих дефектів правового статусу такого контрагента, а також щодо підпису та інших засобів ідентифікації представників контрагента, які брали участь у господарській операції.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, необхідно враховувати, що відповідно до вимог частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що документи, на підставі яких платник податків задекларував податковий кредит та сформував витрати, що враховуються при визначені об`єкта оподаткування, містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи. Наведене випливає зі змісту частини першої статті 77 КАС України, згідно з якою кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Так, з досліджених документів вбачається, що згідно із митною декларацією №24UA500420004124U0 від 21.10.2023 позивач задекларував поставку в адресу BUDZHAK 22 OOD товару у кількості 1037,56 тонн, опис якого у графі 31 декларації зазначено, як «Пшениця фуражна, насипом, врожаю 2023 року. Виробник СВК «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ». Код товару за УКТЗЕД 1001990000.
Згідно із митною декларацією №24UA500420004169U3 від 26.10.2023 позивач задекларував поставку в адресу BUDZHAK 22 OOD товару у кількості 953,98 тонн, опис якого у графі 31 декларації зазначено, як «Пшениця фуражна, насипом, врожаю 2023 року. Виробник СВК «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ». Код товару за УКТЗЕД 1001990000.
За митною декларацією №24UA500420004170U6 від 26.10.2023 позивач задекларував поставку в адресу BUDZHAK 22 OOD товару у кількості 936,96 тонн, опис якого у графі 31 декларації зазначено, як «Пшениця фуражна, насипом, врожаю 2023 року. Виробник СВК «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ». Код товару за УКТЗЕД 1001990000.
Згідно із митною декларацією №24UA500420004188U3 від 30.10.2023 позивач задекларував поставку в адресу BUDZHAK 22 OOD товару у кількості 973,28 тонн, опис якого у графі 31 декларації зазначено, як «Пшениця фуражна, насипом, врожаю 2023 року. Виробник СВК «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ». Код товару за УКТЗЕД 1001990000.
Поставка товару відбувалась на виконання укладеного з BUDZHAK 22 OOD (покупцем) контракту №11102023 від 11.10.2023 з Додатком №1 від 16.10.2023, предметом якого є товар – Пшениця насипом, врожаю 2022, 2023 року, Країна походження: Україна, у кількості 6400,00 метричних тонн +/- 5% по вибору продавця і за контрактною ціною.
До митних декларацій додавались інвойси №21102023-1 від 21.10.2023, №26102023-02 від 26.10.2023, №26102023-03 від 26.10.2023, №29102023-08 від 29.10.2023, відповідно до яких поставлявся товар «Пшениця врожаю 2022-2023 років» та Сертифікати з перевезення (походження) товару EUR.1 №№ А500.079244, А500.079570, А500.079569, А500.079788 на товар – «Пшениця українського походження».
Відповідно до митної декларації №24UA500420000590U1 від 27.05.2024 позивач задекларував поставку в адресу BUDZHAK 22 OOD товару у кількості 1689,49 тонн, опис якого у графі 31 декларації зазначено, як «Насіння соняшнику, придатний для екстракції олії, урожай 2023 року, навалом. Виробник СВК «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ». Код товару за УКТ ЗЕД 120600.
Поставка товару відбувалась на виконання укладеного з BUDZHAK 22 OOD (покупцем) контракту №30042024 від 30.04.2024, предметом якого є товар – Насіння соняшника українського походження, врожай 2022-2023 р.р., навалом, у кількості 1690,00 метричних тонн +/-10% по вибору продавця і за контрактною ціною.
До митної декларації додавались інвойс №30042024-1 від 30.04.2024, відповідно до яких поставлявся товар «Насіння соняшнику, врожай 2022-2023 років» та Сертифікат з перевезення (походження) товару EUR.1 №№ А500.091648 на товар – «Насіння соняшнику, врожай 2023».
Як встановлено матеріалами справи, між позивачем як покупцем та ПП «Агро-Соя» укладено Договір купівлі-продажу №11/04 від 26.04.2023, предметом якого є товар: Соняшник врожаю 2022 року, в кількості 714,0 тонн +/- 5% за вибором покупця, за ціною 15300,51 грн. за 1 тонну (з урахуванням ПДВ).
На виконання умов договору ПП «Агро-Соя» поставлено товар у кількості 714,26 тонн та складено на поставку такі первинні документи
рахунок від 30.04.2023 №31 на оплату товару – соняшник врожаю 2022 року у кількості 127,78 тонн та видаткова накладна від 30.04.2023 №37;
рахунок від 29.04.2023 №30 на оплату товару – соняшник врожаю 2022 року у кількості 217,30 тонн та видаткова накладна від 29.04.2023 №36;
рахунок від 28.04.2023 №29 на оплату товару – соняшник врожаю 2022 року у кількості 197,60 тонн та видаткова накладна від 28.04.2023 №35;
рахунок від 27.04.2023 №28 на оплату товару – соняшник врожаю 2022 року у кількості 171,58 тонн та видаткова накладна від 27.04.2023 №34.
Також ПП «Агро-Соя» складено та зареєстровано податкові накладні:
№3 від 27.04.2023 на товар соняшник врожаю 2022 року у кількості 171,58 тонн;
№4 від 28.04.2023 на товар соняшник врожаю 2022 року у кількості 197,6 тонн;
№5 від 29.04.2023 на товар соняшник врожаю 2022 року у кількості 217,3 тонн;
№6 від 30.04.2023 на товар соняшник врожаю 2022 року у кількості 127,78 тонн.
Між позивачем як покупцем та ТОВ «ЄНІКІОЙ» укладено Договір купівлі-продажу № 25/04/1від 25.04.2024, предметом якого є товар: Соняшник українського походження в кількості 1100,00 тонн +/- 5%, за ціною 14473,68 грн за одну тонну плюс ПДВ 14%- 2026,32 грн.
На поставку товару продавцем складено накладні:
№6 від 26.04.2024 на товар Соняшник українського походження в кількості 863,16 тонн та №7 від 26.04.2024 на товар Соняшник українського походження в кількості 219,26 тонн, а всього 1082,42 тонн.
Також ТОВ «ЄНІКІОЙ» складено та зареєстровано податкові накладні:
№52 від 26.04.2024 на товар соняшник українського походження у кількості 219,26 тонн;
№51 від 26.04.2024 на товар соняшник українського походження у кількості 863,16 тонн.
У 2022 році, згідно з даними ЄРПН, позивач придбавав товар «соняшник» у кількості 1285,51 тонн у таких контрагентів: сільськогосподарський кооператив «ЕДЕМ», ТОВ «ДНІСТРОВЕЦЬ АГРО», Фермерське господарство «ФРУНЗЕ», ПП «Перемога-ЛП», Фермерське господарство «АГРО-ПІВДЕНЬ», ТОВ «БАТЬКІВЩИНА», ТОВ «Колос», Селянське (фермерське) господарство «Родничек», СТОВ «Старокульнянське», Селянське (фермерське) господарство «Роксолана», АФГ «СІМ`Я», Фермерське господарство «МИР», ТОВ «Семенівський агросервіс».
Згідно з відомостями ЄРПН, у 2023 році позивач купував товар «соняшник» у таких контрагентів: Селянське (фермерське) господарство «Майдан Анатолія Івановича», Фермерське господарство «Петренко О.С.», Фермерське господарство «АДАМІВКА» та ПП «АГРО-СОЯ». Всього придбано 872,395 тонн соняшника, з них 714,26 тонн у ПП «АГРО-СОЯ».
У 2024 році товар «соняшник» купувався у таких контрагентів: 1082,42 тонн у ТОВ «ЄНІКІОЙ» та 76,6 тонн у селянського (фермерського) господарства «САМІ».
Згідно з рахунком 281 позивач облікував на ньому у 2022 році 1285,51 тон соняшника українського походження, які були придбані у тому ж році та не реалізовувались (залишок на кінець періоду).
У 2023 році позивач облікував до залишку 1285,51 тонн соняшника українського походження також придбання в кількості 894,655 тонн та реалізацію в кількості 1649,060 тонн. Залишок на кінець періоду – 531,105 тонн.
У першому півріччі 2024 року позивач облікував до залишку 531,105 тонн соняшника українського походження також придбання в кількості 1159,02 тонн та реалізацію всього цього товару у кількості 1690,125 тонн.
Позивачем товар Соняшник, українського походження реалізовувався у 2023 та 2024 роках, при цьому позивач складав та реєстрував такі податкові накладні:
№88 від 27.04.2023 на 171,31 тонн;
№96 від 28.04.2023 на 256,631 тонн;
№101 від 29.04.2023 на 371,8 тонн;
№105 від 30.04.2023 на 136,25 тонн;
№1 від 01.05.2023 на 53,00 тонн;
№27 від 19.05.2023 на 43,521 тонн;
№26 від 19.05.2023 на 144,41 тонн;
№30 від 20.05.2023 на 45,328 тонн;
№34 від 22.05.2023 на 23,297 тонн;
№33 від 22.05.2023 на 70,923 тонн;
№35 від 23.05.2023 на 26,335 тонн;
№37 від 23.05.2023 на 43,956 тонн;
№36 від 23.05.2023 на 89,842 тонн;
№39 від 24.05.2023 на 23,118 тонн;
№38 від 24.05.2023 на 97,947 тонн;
№49 від 25.05.2023 на 25,905 тонн;
№51 від 26.05.2023 на 25,487 тонн;
№37 від 27.05.2024 на 1689,49 тонн;
№70 від 28.06.2024 на 0,635 тонн. 
Основними покупцями товару «соняшник українського походження» стали: ТОВ «Ізмаїльська торгова компанія» у 2023 році (у кількості 1649,06 тонн) та BUDZHAK 22 OOD, Bulgaria, gr. Burgas p.k.8000zh.k. Zornitsa,b1.84,vh.1, ap.1 – у І півріччі 2024 року (у кількості 1689,49 тонн).
Отже, згідно із даними ЄРПН, у 2023 році позивачем реалізовано 1649,06 тонн соняшника українського походження та у 2024 – 1690,125 тонн, що співпадає з даними бухгалтерського обліку.
Також між позивачем як покупцем та ПП «Агро-Соя» укладено Договір купівлі-продажу №12/06 від 02.06.2023, предметом якого є товар: Пшениця врожаю 2022 року, в кількості 901,640 тонн за ціною 7089,20 грн. за 1 тонну (з урахуванням ПДВ).
На виконання умов договору ПП «Агро-Соя» поставлено товар у кількості 901,64 тонн та складено на поставку такі первинні документи:
рахунок від 02.06.2023 №41 на оплату товару – пшениця врожаю 2022 року у кількості 901,64 тонн та видаткову накладну від 02.06.2023 №49.
Між позивачем як покупцем та ПП «Агро-Соя» укладено Договір купівлі-продажу №17/10 від 12.10.2023, предметом якого є товар: Пшениця врожаю 2023 року, в кількості 2780,00 тонн +/- 10% за вибором покупця, за ціною 4999,99 грн за 1 тонну (з урахуванням ПДВ).
На виконання умов договору ПП «Агро-Соя» поставлено товар у кількості 2780,00 тонн та складено на поставку такі первинні документи:
видаткова накладна від 16.10.2023 №113 на товар – пшениця врожаю 2023 року у кількості 2780,00 тонн.
Між позивачем як покупцем та ТОВ «ЄНІКІОЙ» укладено Договір купівлі-продажу № 12/10/1 від 12.10.2023, предметом якого є товар: Пшениця українського походження, врожаю 2023 року в кількості 2800,00 тонн +/- 5% за ціною 4385,96 грн за одну тонну без ПДВ плюс ПДВ 14%- 614,03 грн.
На поставку товару продавцем складено накладну №50 від 16.10.2023 на товар в кількості 2759,40 тонн.
Загалом, у 2022 році постачальниками товару «Пшениця» та «Пшениця українського походження врожаю 2022 року» для позивача були такі контрагенти: Селянське Фермерське Господарство «НАДІЯ», Державне підприємство «Дослідне Господарство імені М.І.Кутузова Інституту Водних Проблем і Меліорації Національної Академії Аграрних Наук України», Фермерське Господарство «АГРОФІРМА БУРГУДЖІ», Товариство з обмеженою відповідальністю «ЯРОВСЬКИЙ», Фермерське Господарство «Єдність», Приватне підприємство «АГРОФІРМА ТАШЛИК», Селянське Фермерське Господарство «НАДІЯ», Фермерське господарство «Троян-Агро-Плюс», Приватне сільськогосподарське підприємство «НАДІЯ», Фермерське господарство «Аннушка», Фермерське господарство «ЮР`ЄВКА», Селянське (фермерське) господарство «Майдан Анатолія Івановича», Фермерське Господарство «ЕЛЛАДА», Фермерське Господарство «БЛАГОЄ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Єнікіой» та Приватне підприємство «АГРО-СОЯ».
Як вбачається зданих ЄРПН, у 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Єнікіой» склало в адресу позивача та зареєструвало такі податкові накладні на постачання товару: 
№86 від 12.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 275,08 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№87 від 13.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 668,7 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№88 від 14.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 299,12 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№89 від 23.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 175,4 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№90 від 24.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 268,44 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн.
Тобто, у 2022 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Єнікіой» поставило позивачу товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 1686,74 тонн.
Аналогічно, Приватне підприємство «АГРО-СОЯ» склало в адресу позивача та зареєструвало такі податкові накладні на постачання товару:
№9 від 13.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 403,74 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№10 від 23.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 360,68 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн;
№11 від 24.07.2022 на товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 188,54 тонн за ціною постачання одиниці товару 7300,00 грн.
Тобто, у 2022 році Приватне підприємство «АГРО-СОЯ» поставило позивачу товар «Пшениця українського походження, врожаю 2022 р» у кількості 952,96 тонн.
Також у 2023 році Приватне підприємство «АГРО-СОЯ» склало в адресу позивача та зареєструвало податкову накладну №1 від 02.06.2023 на постачання товару «Пшениця врожаю 2022 року» у кількості 901,64 тонн за ціною постачання одиниці товару 6218,60 грн.
Загалом, у 2023 році постачальниками товару «Пшениця» та «Пшениця українського походження врожаю 2023 року» для позивача були такі контрагенти: Товариство з обмеженою відповідальністю «ХАДЖИДЕР-АГРО», Селянське (фермерське) господарство «Роксолана», Селянське (фермерське) господарство «ІРИНА», Фермерське господарство «ЕЛЛАДА», Фермерське господарство «ПАНІОТ», Сільськогосподарський виробничий кооператив «БЕСАРАБСЬКИЙ», Фермерське господарство «ФРУНЗЕ», Селянське (фермерське) господарство «Татьяна», Приватне підприємство «Перемога-ЛП», Фермерське господарство «Одарочка», Фермерське господарство «НЕСА», Селянське (фермерське) господарство «ЧАБАНЕНКО СТЕПАНА ІЛАРІОНОВИЧА», Аграрне-риболовецьке Товариство з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ», Державне підприємство «Дослідне господарство «КОМУНАР» Селекційно-генетичного інституту-національного центру насіннєзнавства та сортовивчення», Селянське (фермерське) господарство «ВОЛОДИМИР», Фермерське господарство «КОЛОС-2006», Фермерське господарство «ВИН-ЯРД», Селянське (фермерське) господарство «КОЛОС», Приватне підприємство «АГРО-СОЯ», Товариство з обмеженою відповідальністю «Єнікіой».
Як вбачається зданих ЄРПН, у 2023 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Єнікіой» склало в адресу позивача та зареєструвало податкову накладну №150 від 16.10.2023 на постачання товару «Пшениця українського походження» у кількості 2759,4 тонн за ціною постачання одиниці товару 4385,96 грн.
Так само, Приватне підприємство «АГРО-СОЯ» склало в адресу позивача та зареєструвало №14 від 16.10.2023 на постачання товару «Пшениця врожаю 2023 року» у кількості 2780,00 тонн за ціною постачання одиниці товару 4385,96 грн.
Позивачем до позовної заяви додані первинні документи на постачання зазначеного товару (накладні та видаткові накладні, рахунки на оплату, договори купівлі-продажу).
Позивачем товар «Пшениця врожаю 2022 року» реалізовувався у 2022, 2023 та 2024 роках, при цьому позивач складав та реєстрував такі податкові накладні:
№4 від 25.07.2022 у кількості 50,36 тонн;
№7 від 28.07.2022 у кількості 5220,72 тонн;
№16 від 17.08.2022 у кількості 30,17 тонн;
№6 від 17.11.2022 у кількості 24,04 тонн;
№7 від 16.12.2022 у кількості 23,04 тонн;
№11 від 26.12.2022 у кількості 23,46 тонн;
№13 від 24.01.2023 у кількості 573,73 тонн;
№36 від 31.01.2023 у кількості 28,68 тонн;
№38 від 20.02.2023 у кількості 9,00 тонн;
№112 від 28.03.2023 у кількості 45,05 тонн;
№81 від 25.04.2023 у кількості 24,31 тонн;
№47 від 24.05.2023 у кількості 48,00 тонн;
№60 від 31.05.2023 у кількості 21,79 тонн;
№45 від 27.06.2023 у кількості 26,89 тонн;
№57 від 28.06.2023 у кількості 27,53 тонн;
№84 від 24.07.2023 у кількості 24,74 тонн;
№36 від 25.08.2023 у кількості 25,26 тонн;
№37 від 28.08.2023 у кількості 21,48 тонн;
№29 від 19.09.2023 у кількості 20,56 тонн;
№35 від 25.09.2023 у кількості 20,74 тонн;
№16 від 17.10.2023 у кількості 35,95 тонн;
№13 від 16.11.2023 у кількості 26,26 тонн;
№19 від 24.11.2023 у кількості 17,85 тонн;
№48 від 25.12.2023 у кількості 21,48 тонн;
№55 від 28.12.2023 у кількості 16,3 тонн;
№125 від 25.01.2024 у кількості 24,3 тонн;
№142 від 26.01.2024 у кількості 25,53 тонн;
№156 від 26.02.2024 у кількості 31,89 тонн;
№119 від 25.03.2024 у кількості 21,08 тонн;
№32 від 19.04.2024 у кількості 24,01 тонн;
№36 від 25.04.2024 у кількості 19,76 тонн;
№42 від 29.04.2024 у кількості 14,91 тонн;
№14 від 10.05.2024 у кількості 21,41 тонн;
№45 від 30.05.2024 у кількості 14,38 тонн;
№50 від 20.06.2024 у кількості 14,04 тонн;
№62 від 26.06.2024 у кількості 22,6 тонн.
У 2023 році позивачем також реалізовувався товар «Пшениця, походження Україна», при цьому позивач складав та реєстрував такі податкові накладні:
№18 від 21.10.2023 у кількості 1037,56 тонн;
№20 від 26.10.2023 у кількості 953,98 тонн;
№21 від 26.10.2023 у кількості 936,96 тонн;
№28 від 30.10.2023 у кількості 973,28 тонн;
№30 від 30.10.2023 у кількості 1085,04 тонн;
№32 від 30.10.2023 у кількості 1167,88 тонн;
№31 від 30.10.2023 у кількості 1352,5 тонн;
№29 від 30.10.2023 у кількості 1392,4 тонн.
Основними покупцями товару «Пшениця врожаю 2022 року» та «Пшениця, походження Україна» стали: Приватне підприємство «СП «УСПІХ» та BUDZHAK 22 OOD, Bulgaria.
При цьому, за даними ЄРПН, покупець BUDZHAK 22 OOD, Bulgaria придбало у позивача товар:
«Пшениця врожаю 2022 року» у кількості 5794,45 тонн у 2022 та 2023 роках (податкові накладні №7 від 28.07.2022, №13 від 24.01.2023); 
«Пшениця, походження Україна» у кількості 8899,60 тонн у 2023 році (податкові накладні №18 від 21.10.2023, №20 від 26.10.2023, №21 від 26.10.2023, №28 від 30.10.2023, №30 від 30.10.2023, №32 від 30.10.2023, №31 від 30.10.2023, №29 від 30.10.2023).
Позивачем до позовної заяви додані первинні документи на постачання зазначеного товару (накладні та видаткові накладні, рахунки на оплату, договори купівлі-продажу).
Згідно з рахунком 281 позивач облікував на ньому у 2022 році придбання пшениці врожаю 2022 року в кількості 7405,736 тонн, її реалізацію в кількості 4180,513 тонн та залишок 3225,223 тонни.
У 2023 році облікував до залишку 3225,223 тонн пшениці врожаю 2022 року, а також придбання в кількості 947,163 тонн та реалізацію в кількості 3780,50 тон. Залишок на кінець періоду – 391,886 тонн.
У першому півріччі 2024 року позивач облікував до залишку 391,886 тонн пшениці врожаю 2022 року, її продаж у кількості 233,91 тонн та залишок 157,976 тонн.
Щодо товару “пшениця врожаю 2023 року”, то позивач обліковував її придбання у 2023 році в кількості 8637,466 тонн та в першому півріччі 2024 року в кількості 58,32 тонни з подальшим продажем у 2023 році в кількості 7159,70 тонн та в першому півріччі 2024 року в кількості 1298,86 тонн. Залишок на кінець першого півріччя 2024 року становив 237,226 тонн.
Отже, згідно із даними ЄРПН, позивачем у 2022 році реалізовано 5371,79 тонн «пшениці врожаю 2022 року», у 2023 році 1035,6 тонн та у 2024 році 233,91 тонн «пшениці врожаю 2022 року», а у жовтні 2023 реалізовано 8899,6 тонн «пшениці, походження Україна», що співпадає з даними бухгалтерського обліку.
З урахуванням вище досліджених матеріалів справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що висновки контролюючий органу, які зокрема мотивовані, розбіжностями між даними первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та даними Єдиного реєстру податкових накладних, у взаємозв`язку з даними конкретних митних декларацій щодо експорту позивачем товарів «насіння соняшнику» / «соняшник» та «пшениця», а саме вантажно-митних декларацій №24UA500420004188U3 від 30.10.2023, №24UA500420004124U0 від 21.10.2023, №24UA500420004169U3 від 26.10.2023, №24UA500420004170U6 від 26.10.2023, №24UA500420000590U1 від 27.05.2024 та у взаємозв`язку з конкретними постачальниками – ТОВ «ЄНІКІОЙ», ПП «АГРО-СОЯ» мають розбіжності.
Разом з тим, суд зазначає, що пунктом 20 частини 1 статті 4 Митного кодексу України визначено, що митна декларація – це заява встановленої форми, в якій особою зазначено митний режим, у який вона бажає помістити товари, та до якої внесено відомості залежно від митних формальностей, встановлених цим Кодексом для митних режимів.
Частинами 1, 6, 7 статті 257 Митного кодексу України передбачено, що декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
За змістом частин 1 та 2 статті 268 Митного кодексу України, допущення у митній декларації помилок, які не призвели до неправомірного звільнення від сплати митних платежів або зменшення їх розміру, до незабезпечення дотримання заходів тарифного та/або нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, не тягне за собою застосування санкцій, передбачених цим Кодексом та іншими законодавчими актами України. У таких випадках посадові особи митних органів надають декларантам можливість виправити помилки, допущені в митній декларації.
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
За змістом Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.95 № 88, первинні документи – це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення, і повинні мати обов`язкові реквізити, визначені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», зокрема для документів, створених в електронному вигляді, - електронний підпис особи, відповідальної за здійснення господарської операції і правильність її оформлення.
Згідно із Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, у спірному випадку митна декларація є первинним документом, але в частині, яка фіксує господарську операцію з взяття підприємством зобов`язання у сумі нарахованих митних платежів за умови наявності обов`язкових реквізитів.
Тому окремо узятий з графи 31 митної декларації опис товару сам по собі не є свідченням того, що відбулась господарська операція стосовно конкретного, індивідуально-визначеного товару, позаяк для цього необхідно застосовувати усі документи, якими оформлена відповідна господарська операція з обов`язковим врахуванням умов поставки, визначених зовнішньоекономічним договором. 
З огляду на вищевикладене, неправомірними є висновки контролюючого органу щодо розбіжності між даними первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку та даними Єдиного реєстру податкових накладних та, як наслідок учинення позивачем порушення у вигляді заниження доходів на суму 35 883 860,00 грн., у тому числі за 2023 рік на суму 13 534 868,00 грн., за 1 півріччя 2024 року на суму 22 348 992,00 грн.

Стосовно висновків контролюючого органу щодо завищення позивачем показник собівартості реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг) внаслідок віднесення до складу собівартості реалізованої продукції сум вартості посередницьких послуг та послуг з наземного обслуговування транспорту (експедирування), отриманих від ФОП ОСОБА_3 , суд зазначає наступне. 
Як видно з матеріалів справи, між позивачем (поіменованим у договорі як фірма) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 (як посередником) укладено Посередницький договір по наданню послуг з реалізації мінеральних добрив від 03.01.2023 № РМД-03.
Згідно із пунктами 1.1.1 та 1.1.2 цього Договору, його метою є збільшення об`ємів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій Фірми, та збільшення об`ємів продаж Фірми через збільшення об`ємів придбання продукції Фірми кінцевими споживачами.
Згідно із пунктом 1.3 Договору, посередник надає Фірмі такі послуги: надає інформацію про попит мінеральних добрив на ринку; надає інформацію про найбільш привабливі та ефективні способи реалізації мінеральних добрив; про ефективні способи реклами (комплекс дій); проводить пошук та підбір контрагентів для Фірми з урахуванням стратегії розвитку Фірми; здійснює порівняльний аналіз контрагентів з точки зору їх виробничо-торгівельних та комерційних характеристик, інфраструктури та фінансових показників співпраці; здійснює попередні переговори про можливості співпраці контрагентів з Фірмою; розробляє пакети необхідних документів, договорів для здійснення співпраці з контрагентами; забезпечує якісне представлення зразків мінеральних добрив Фірми для всіх контрагентів; проводить комплекс робіт по формуванню лояльності до продукції Фірми всіх контрагентів та споживачів; забезпечує можливості для збільшення об`єму продаж мінеральних добрив Фірми; організує забезпечення та аналіз інформації відносно реалізації мінеральних добрив Фірми у відповідності з планами Фірми; надає необхідну звітну та іншу інформацію за допомогою засобів зв`язку та телекомунікації з періодичністю не менш, ніж 1 (один) раз на місяць; інші послуги аналогічного характеру.
Розділом 3 Договору визначено порядок здавання і приймання послуг, відповідно до якого по завершенню кожного розрахункового періоду Посередник надає Фірмі акт про надання послуг. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачено в окремих протоколах до цього Договору. Фірма в триденний термін розглядає результати виконаної роботи та повертає Посереднику підписаний акт про надання послуг. Робота вважається прийнятою в день передачі результатів з виконанням всіх умов цього Договору, якщо інше не передбачено в окремих протоколах до цього Договору, або якщо в десятиденний термін від Фірми не надійшла вмотивована письмова відмова від прийняття виконаних робіт. Якщо у встановлений термін Посередник не отримає підписаний акт виконаних робіт або вмотивовану письмову відмову, робота вважається прийнятою в день подання акту про надання послуг з виконанням всіх умов цього Договору.
Розділом 4 визначено права та обов`язки посередника, зокрема:
посередник зобов`язаний провести комплекс робіт по вивченню потрібності оптового та роздрібного ринку мінеральних добрив та по результату цих робіт надати Фірмі для подальшого використання список постачальників та (або) покупців;
в подальшому, Посередник зобов`язаний проводити актуалізацію та постійне поновлення бази даних як існуючих, так і потенційних постачальників та (або) покупців, а також організації та проведення заходів по конкурентній боротьбі, при яких асортимент продукції Фірми та клієнтська база не скорочуються. При цьому Посередник гарантує платоспроможність та ліквідність наданих постачальників та (або) покупців, а також їх зацікавленість у роботі з Фірмою;
посередник надає гарантії своєчасності оплати товарів;
посередник зобов`язаний проводити роботи про просуванню торгівельних марок Фірми та (або) її постачальників, розробити комплекс заходів по протиставленню конкурентам та конкурентній боротьбі з ними;
посередник зобов`язаний забезпечити лояльне відношення споживачів до продукції Фірми (інформування споживачів про продукцію Фірми та маркетингові заходи у відношенні продукції, рекомендації по придбанню продукції Фірми);
посередник зобов`язаний забезпечити наявність інформаційної системи (у тому числі комп`ютерного та програмного забезпечення), яка дозволяє отримувати, відправляти звіти та іншу інформацію, а також аналізувати інформацію про продажі продукції Фірми;
посередник зобов`язаний сприяти вирішенню усіх спірних питань та конфліктних ситуацій, які виникають (можуть виникнути) у Фірми під час роботи с третіми особами, які надані Посередником у межах цього Договору;
посередник зобов`язаний провести пошук та підбір контрагентів для Фірми з урахуванням стратегії розвитку Фірми;
посередник зобов`язаний здійснити порівняльний аналіз контрагентів з точки зору їх виробничо-торгівельних та комерційних характеристик, інфраструктури та фінансових показників співпраці;
посередник зобов`язаний здійснити попередні переговори по можливості співпраці контрагентів з Фірмою;
посередник зобов`язаний розробити пакети необхідних документів, договорів для здійснення співпраці з контрагентами;
посередник зобов`язаний об`єктивно інформувати Фірму про послуги та умови їх надання;
посередник має право проводити оперативний контроль своєчасності платежів та поставок між Фірмою та третіми особами; посередник зобов`язаний допомагати Фірмі проводити боротьбу з кредиторською та дебіторською заборгованістю третіх осіб;
посередник забезпечує доведення до відома Фірми інформації про зміни в переліку послуг, які є складовою частиною послуг, про зміну щомісячної плати за послуги шляхом надсилання відповідного письмового повідомлення. Термін інформування про зазначені зміни має бути не меншим ніж 30 (тридцять) календарних днів до набуття чинності таких змін.
Вартість послуг визначена пунктом 2.3 Договору, відповідно до якого посередник та Фірма засвідчують, що між сторонами досягнута наступна домовленість про розмір оплати за надання послуг, передбачених пунктами 1.1. та 1.2.: добриво рідке азотне КАС 26+-45, КАС-32.-3% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник; аміачна селітра ( нітрат амонію) 3% від загальної суми реалізації контрагенту, якщо об`єм реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник ?200,0 тонн і 500грн/т, якщо об`єм реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник ??200,0 тонн, добриво складне азотно-фосфорне сірковмісне NP 20:20+138- 5% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник. Фірма здійснює оплату послуг Посередника згідно рахунків і актів виконаних робіт, виставлених Посередником.
Матеріали справи містять Акт № 1 від 31.01.2023 про виконання робіт за січень 2023 року згідно договору № РМД-03 від 03.01.2023 на суму послуг 203 000,00 грн.
За змістом акту щодо опису виконаних робіт, посередник надав Фірмі інформацію про пошук контрагентів та обсяги реалізації добрива аміачної селітри, а саме реалізацію контрагенту ТОВ “ЗЛАТА-ТРЕЙД” добрива у кількості 406,00 тонн на суму 14 379 432,00 грн.
Аналогічним чином оформлені акти про виконання робіт №№2, 3, 4, 5, 6 та 7 за лютий – березень 2023 року, відповідно до яких добриво реалізовано таким контрагентам: ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД», ТОВ «ДЕЛЕНИ», ТОВ «ГЛИБОКЕ», TOB «ТАРУТИНСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ДРУЖБА СПК», ТОВ «АГРО-МОДУЛЬ», ТОВ «ЛИМАНСЬКИЙ», ТОВ «НОВИЙ САД», ТОВ «ВА АГРОПАРТНЕР», ФГ «КОНДОР С», ТОВ «ЧЙМБГРО», ТОВ «ФРЕЯ ТРЕЙД», ТОВ «САЛАГСЙ», СФГ «СТАН», ТОВ «ДОБРИВА УКРАЇНИ», ТОВ «АГРОХІМ СНАБ», МРР «БГСП-ВІКТОРІ», ТОВ «АГРОФІРМА ЛИМАНСЬКИЙ», ТОВ «АВАК», ТОВ «ЧЕРКАСЬКА АГРОХІМІЧНА КОМПАНІЯ», ТОВ «АГРОТРАНС», а загальна вартість посередницьких послуг становила 3 111 348,00 грн.
З аналогічними умовами між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено також Посередницький договір від 04.01.2022 № РМД-02 по наданню послуг з реалізації мінеральних добрив.
Вартість послуг визначена пунктом 2.3 Договору, відповідно до якого посередник та Фірма засвідчують, що між сторонами досягнута наступна домовленість про розмір оплати за надання послуг, передбачених пунктами 1.1. та 1.2.: аміачна селітра (нітрат амонію), добриво складне азотно-фосфорне сірковмісне NP 20:20+13s, сульфат амонію гранульований – 10% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник. Фірма здійснює оплату послуг Посередника згідно рахунків і актів виконаних робіт, виставлених Посередником.
Також позивачем та ФОП ОСОБА_3 складений Акт № 1 від 31.01.2022 про виконання робіт за січень 2022 року згідно договору № РМД-02 від 04.01.2022 на суму послуг 521 594,00 грн. За змістом акту щодо опису виконаних робіт, посередник надав Фірмі інформацію про пошук контрагентів та обсяги реалізації добрива рідкого азотного КАС 26+-4S, а саме контрагентів ТОВ «АГРОСВІТ ТД» з реалізацією добрива у кількості 50,42 тонн на суму 1 008 400,20 грн, ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД» з реалізацією добрива у кількості 31,44 тонн на суму 735 696,00 грн, ТОВ «СОНЯЧНЕ-АГРО» з реалізацією добрива у кількості 120,00 тонн на суму 2 418 000,48 грн, ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-ЛАН» з реалізацією добрива у кількості 52,30 тонн на суму 1 053 845,21 грн.
Аналогічним чином оформлені акти про виконання робіт №2 на послуги в сумі 5 308 592,00 грн, №3 на послуги в сумі 286 157,00 грн, №4 на послуги в сумі 608 927,00 грн, №5 на послуги в сумі 345 600,00 грн, №6 на послуги в сумі 252 588,00 грн, №7 на послуги в сумі 154 781,00 грн, №8 на послуги в сумі 756 101,00 грн, №9 на послуги в сумі 370 470,00 грн, №10 на послуги в сумі 253 940,00 грн, №11 на послуги в сумі 2 074 468,00 грн, №12 на послуги в сумі 4 227 897,00 грн, а всього за 2022 рік в сумі 15 161 115,00 грн, відповідно до яких добриво реалізовано таким контрагентам: ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД», ТОВ «АГРО-МІН-ДУНАЙ», ТОВ «ВІЛАР-ВІКТОРІЯ», ТОВ «БТК АГРО», ТОВ «Агрохімічна компанія Гросдорф», ТОВ «ХІМДОБРИВО-АГРО», ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-АГРО», ТОВ «ПІВДЕННЕ 2014», ФГ «БЕВЗА М.М.», СГВК «ПОБЕДА», ТОВ «АГРОСЕЙЛ ЛТД», ТОВ «НАТ ПОЛІССЯ», ТОВ «НОР-ЕСТ-АГРО», ЧЙМРСПМГРУП, ФГ «АГРО-БАЛЬТА», ДП ДГ імені О.В Суворова інституту сільського господарства, ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «ДЕЛЕНИ», ПП «АГРО-ДІС», ТОВ «АГРОТРАНСПРО», ПП «ДІОНІС», ПрАТ «ДРУЖБА», СФГ «КАРМІН», ПрАТ «СТАРОСІЛЛЯ», TOB «ТАРУТИНСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «АГРО-ДАР», ТОВ «УНІФЕРТ», ФПВ «ЧЙМБГРО», ТОВ «АГРО ПАРТНЕР 777», РР «БГСП ЮГ ЕКСПОРТ», ТОВ «АГРОРОДИНА», ТОВ «АГРОСВІТ ТД», ТОВ «АЛЬЯНС БГСП-ЦЕНТР», ТОВ «ВАРЯГ», ПП «ВЛАДІС-МК», ПП «ДОБРОБУТ», ФГ «КОЛОС-2», ТДВ «КОМСОМОЛЕЦЬ», ФХ «КУЛЕВЧА», ТОВ «МАКОНІ МІНЕРАЛ», ТОВ «АГРО-МОДУЛЬ», ТОВ «АГРОФІРМА «ЛИМАНСЬКИЙ», ФГ «ЯНКО АГРО».
Як зазначив під час розгляду в суді апеляційної інстанції представник відповідача посередницькі послуги ФОП ОСОБА_3 безпідставно віднесено позивачем до собівартості реалізованої продукції, оскільки до перевірки документах відсутній опис конкретних дій, які підвереджували б реальність наданих послуг і як саме та якими засобами посередник здійснював пошук контрагентів, яка саме інформація була передана замовнику, в якій формі та у який спосіб і таке інше, позивачем не надано жодної електронної чи письмової переписки, листування, аналітичних довідок, звітів, які зазвичай супроводжують такі види послуг, а отже ставить під сумнів наявність ділової мети та реальність отримання економічного ефекту, отриманого внаслідок надання таких послуг. 
З цього приводу колегія суддів зазначає.
Підпунктом 14.1.231 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України визначено, що розумна економічна причина (ділова мета) – це причина, яка може бути наявна лише за умови, що платник податків має намір одержати економічний ефект у результаті господарської діяльності. Економічний ефект, зокрема, але не виключно, передбачає приріст (збереження) активів платника податків та/або їх вартості, а так само створення умов для такого приросту (збереження) в майбутньому.
Таким чином, з визначеного у Податковому кодексі України поняття ділової мети випливає, що обов`язково повинен бути намір платника податків отримати відповідний економічний ефект, тобто господарська операція (за умови досягнення поставлених завдань) має передбачати можливість приросту або збереження активів чи їх вартості.
Якщо ж та чи інша операція не зумовлена розумними економічними причинами (позбавлена ділової мети), то такі операції не є вчиненими в межах господарської діяльності, а тому їх наслідки не можуть бути відображені в податковому та бухгалтерському обліках.
Як встановлено судовим розглядом Між ТОВ ВКФ «ТІГОС» (поіменованим у договорі як фірма) та Фізичною особою- підприємцем ОСОБА_3 (як посередником) укладено Посередницький договір по наданню послуг з реалізації мінеральних добрив від 03.01.2023 № РМД-03.
Згідно із пунктами 1.1.1 та 1.1.2 цього Договору, його метою є збільшення об`ємів продаж, утримання та завоювання ринкових позицій Фірми, та збільшення об`ємів продаж Фірми через збільшення об`ємів придбання продукції Фірми кінцевими споживачами.
Згідно із пунктом 1.3 Договору, посередник надає Фірмі такі послуги: надає інформацію про попит мінеральних добрив на ринку; надає інформацію про найбільш привабливі та ефективні способи реалізації мінеральних добрив; про ефективні способи реклами (комплекс дій); проводить пошук та підбір контрагентів для Фірми з урахуванням стратегії розвитку Фірми; здійснює порівняльний аналіз контрагентів з точки зору їх виробничо-торгівельних та комерційних характеристик, інфраструктури та фінансових показників співпраці; здійснює попередні переговори про можливості співпраці контрагентів з Фірмою; розробляє пакети необхідних документів, договорів для здійснення співпраці з контрагентами; забезпечує якісне представлення зразків мінеральних добрив Фірми для всіх контрагентів; проводить комплекс робіт по формуванню лояльності до продукції Фірми всіх контрагентів та споживачів; забезпечує можливості для збільшення об`єму продаж мінеральних добрив Фірми; організує забезпечення та аналіз інформації відносно реалізації мінеральних добрив Фірми у відповідності з планами Фірми; надає необхідну звітну та іншу інформацію за допомогою засобів зв`язку та телекомунікації з періодичністю не менш, ніж 1 (один) раз на місяць; інші послуги аналогічного характеру.
Вартість послуг визначена пунктом 2.3 Договору, відповідно до якого посередник та Фірма засвідчують, що між сторонами досягнута наступна домовленість про розмір оплати за надання послуг, передбачених пунктами 1.1. та 1.2.: добриво рідке азотне КАС 26+-45, КАС-32.-3% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник; аміачна селітра ( нітрат амонію) 3% від загальної суми реалізації контрагенту, якщо об`єм реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник ?200,0 тонн і 500грн/т, якщо об`єм реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник ?200,0 тонн, добриво складне азотно-фосфорне сірковмісне NP 20:20+138- 5% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник. Фірма здійснює оплату послуг Посередника згідно рахунків і актів виконаних робіт, виставлених Посередником.
Розділом 3 Договору визначено порядок здавання і приймання послуг, відповідно до якого по завершенню кожного розрахункового періоду Посередник надає Фірмі акт про надання послуг. Результати роботи повинні бути оформлені відповідно до законодавчих та загальноприйнятих вимог, якщо інші вимоги не передбачено в окремих протоколах до цього Договору. Фірма в триденний термін розглядає результати виконаної роботи та повертає Посереднику підписаний акт про надання послуг. Робота вважається прийнятою в день передачі результатів з виконанням всіх умов цього Договору, якщо інше не передбачено в окремих протоколах до цього Договору, або якщо в десятиденний термін від Фірми не надійшла вмотивована письмова відмова від прийняття виконаних робіт. Якщо у встановлений термін Посередник не отримає підписаний акт виконаних робіт або вмотивовану письмову відмову, робота вважається прийнятою в день подання акту про надання послуг з виконанням всіх умов цього Договору.
Розділом 4 визначено права та обов`язки посередника, зокрема:
посередник зобов`язаний провести комплекс робіт по вивченню потрібності оптового та роздрібного ринку мінеральних добрив та по результату цих робіт надати Фірмі для подальшого використання список постачальників та (або) покупців; 
в подальшому, Посередник зобов`язаний проводити актуалізацію та постійне поновлення бази даних як існуючих, так і потенційних постачальників та (або) покупців, а також організації та проведення заходів по конкурентній боротьбі, при яких асортимент продукції Фірми та клієнтська база не скорочуються. При цьому Посередник гарантує платоспроможність та ліквідність наданих постачальників та (або) покупців, а також їх зацікавленість у роботі з Фірмою;
посередник надає гарантії своєчасності оплати товарів;
посередник зобов`язаний проводити роботи про просуванню торгівельних марок Фірми та (або) її постачальників, розробити комплекс заходів по протиставленню конкурентам та конкурентній боротьбі з ними;
посередник зобов`язаний забезпечити лояльне відношення споживачів до продукції Фірми (інформування споживачів про продукцію Фірми та маркетингові заходи у відношенні продукції, рекомендації по придбанню продукції Фірми);
посередник зобов`язаний забезпечити наявність інформаційної системи (у тому числі комп`ютерного та програмного забезпечення), яка дозволяє отримувати, відправляти звіти та іншу інформацію, а також аналізувати інформацію про продажі продукції Фірми;
посередник зобов`язаний сприяти вирішенню усіх спірних питань та конфліктних ситуацій, які виникають (можуть виникнути) у Фірми під час роботи с третіми особами, які надані Посередником у межах цього Договору;
посередник зобов`язаний провести пошук та підбір контрагентів для Фірми з урахуванням стратегії розвитку Фірми;
посередник зобов`язаний здійснити порівняльний аналіз контрагентів з точки зору їх виробничо-торгівельних та комерційних характеристик, інфраструктури та фінансових показників співпраці;
посередник зобов`язаний здійснити попередні переговори по можливості співпраці контрагентів з Фірмою;
посередник зобов`язаний розробити пакети необхідних документів, договорів для здійснення співпраці з контрагентами;
посередник зобов`язаний об`єктивно інформувати Фірму про послуги та умови їх надання;
посередник має право проводити оперативний контроль своєчасності платежів та поставок між Фірмою та третіми особами; посередник зобов`язаний допомагати Фірмі проводити боротьбу з кредиторською та дебіторською заборгованістю третіх осіб;
посередник забезпечує доведення до відома Фірми інформації про зміни в переліку послуг, які є складовою частиною послуг, про зміну щомісячної плати за послуги шляхом надсилання відповідного письмового повідомлення. Термін інформування про зазначені зміни має бути не меншим ніж 30 (тридцять) календарних днів до набуття чинності таких змін.
У розділі 8 Договору зазначено, що у межах цього Договору під системою документообігу з використанням електронних каналів приймається обмін документами та інформацією по електронній пошті, телефонному зв`язку;
Усе листування, пов`язане з виконанням цього Договору (включаючи, але не обмежуючись, складеними, переданими, отриманими документами відповідальними особами обох Сторін) з використанням електронних каналів складає, змінює, закінчує взаємодії Сторін згідно з вимогами цього Договору.
Також позивачем та ФОП ОСОБА_3 складений Акт № 1 від 31.01.2023 про виконання робіт за січень 2023 року згідно договору № РМД-03 від 03.01.2023 на суму послуг 203 000,00 грн. За змістом акту щодо опису виконаних робіт, посередник надав Фірмі інформацію про пошук контрагентів та обсяги реалізації добрива аміачної селітри, а саме реалізацію контрагенту ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД» добрива у кількості 406,00 тонн на суму 14 379 432,00 грн.
Аналогічним чином оформлені акти про виконання робіт №№2, 3, 4, 5, 6 та 7 за лютий - березень 2023 року, відповідно до яких добриво реалізовано таким контрагентам: ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД», ТОВ «ДЕЛЕНИ», ТОВ «ГЛИБОКЕ», TOB «ТАРУТИНСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «ДРУЖБА СПК», ТОВ «АГРО-МОДУЛЬ», ТОВ «ЛИМАНСЬКИЙ», ТОВ «НОВИЙ САД», ТОВ «ВА АГРОПАРТНЕР», ФГ «КОНДОР С», ТОВ «ЧЙМБГРО», ТОВ «ФРЕЯ ТРЕЙД», ТОВ «САЛАГСЙ», СФГ «СТАН», ТОВ «ДОБРИВА УКРАЇНИ», ТОВ «АГРОХІМ СНАБ», МРР «БГСП-ВІКТОРІ», ТОВ «АГРОФІРМА ЛИМАНСЬКИЙ», ТОВ «АВАК», ТОВ «ЧЕРКАСЬКА АГРОХІМІЧНА КОМПАНІЯ», ТОВ «АГРОТРАНС», а загальна вартість посередницьких послуг становила 3 111 348,00 грн.
З аналогічними умовами між позивачем та ФОП ОСОБА_3 укладено також Посередницький договір від 04.01.2022 № РМД-02 по наданню послуг з реалізації мінеральних добрив.
Вартість послуг визначена пунктом 2.3 Договору, відповідно до якого посередник та Фірма засвідчують, що між сторонами досягнута наступна домовленість про розмір оплати за надання послуг, передбачених пунктами 1.1. та 1.2.: аміачна селітра (нітрат амонію), добриво складне азотно-фосфорне сірковмісне NP 20:20+13s, сульфат амонію гранульований - 10% від загальної суми реалізації контрагенту, якого знайшов Посередник. Фірма здійснює оплату послуг Посередника згідно рахунків і актів виконаних робіт, виставлених Посередником.
Також позивачем та ФОП ОСОБА_3 складений Акт № 1 від 31.01.2022 про виконання робіт за січень 2022 року згідно договору № РМД-02 від 04.01.2022 на суму послуг 521 594,00 
грн. За змістом акту щодо опису виконаних робіт, посередник надав Фірмі інформацію про пошук контрагентів та обсяги реалізації добрива рідкого азотного КАС 26+-4S, а саме контрагентів ТОВ «АГРОСВІТ ТД» з реалізацією добрива у кількості 50,42 тонн на суму 1 008 400,20 грн, ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД» з реалізацією добрива у кількості 31,44 тонн на суму 735 696,00 грн, ТОВ «СОНЯЧНЕ-АГРО» з реалізацією добрива у кількості 120,00 тонн на суму 2 418 000,48 грн, ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-ЛАН» з реалізацією добрива у кількості 52,30 тонн на суму 1 053 845,21 грн.
Аналогічним чином оформлені акти про виконання робіт №2 на послуги в сумі 5 308 592,00 грн, №3 на послуги в сумі 286 157,00 грн, №4 на послуги в сумі 608 927,00 грн, №5 на послуги в сумі 345 600,00 грн, №6 на послуги в сумі 252 588,00 грн, №7 на послуги в сумі 154 781,00 грн, №8 на послуги в сумі 756 101,00 грн, №9 на послуги в сумі 370 470,00 грн, №10 на послуги в сумі 253 940,00 грн, №11 на послуги в сумі 2 074 468,00 грн, №12 на послуги в сумі 4 227 897,00 грн, а всього за 2022 рік в сумі 15 161 115,00 грн, відповідно до яких добриво реалізовано таким
контрагентам: ТОВ «ЗЛАТА-ТРЕЙД», ТОВ «АГРО-МІН-ДУНАЙ», ТОВ «ВІЛАР- ВІКТОРІЯ», ТОВ «БТК АГРО», ТОВ «Агрохімічна компанія Гросдорф», ТОВ «ХІМДОБРИВО-АГРО», ТОВ «УКРЗЕРНОПРОМ-АГРО», ТОВ «ПІВДЕННЕ 2014», ФГ «БЕВЗА М.М,», СГВК «ПОБЕДА», ТОВ «АГРОСЕЙЛ ЛТД», ТОВ «НАТ ПОЛІССЯ», ТОВ «НОР-ЕСТ-АГРО», ЧЙМРСПМГРУП, ФГ «АГРО-БАЛЬТА», ДП ДГ імені О.В Суворова інституту сільського господарства, ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «ДЕЛЕНИ», ПП «АГРО-ДІС», ТОВ «АГРОТРАНСПРО», ПП «ДІОНІС», ПрАТ «ДРУЖБА», СФГ «КАРМІН», ПрАТ «СТАРОСІЛЛЯ», TOB «ТАРУТИНСЬКА ЗЕРНОВА КОМПАНІЯ», ТОВ «АГРО-ДАР», ТОВ «УНІФЕРТ», ФПВ «ЧЙМБГРО», ТОВ «АГРО ПАРТНЕР 777», РР «БГСП ЮГ ЕКСПОРТ», ТОВ «АГРОРОДИНА», ТОВ «АГРОСВІТ ТД», ТОВ «АЛЬЯНС БГСП-ЦЕНТР», ТОВ «ВАРЯГ», ПП «ВЛАДІС-МК», ПП «ДОБРОБУТ», ФГ «КОЛОС-2», ТДВ «КОМСОМОЛЕЦЬ», ФХ «КУЛЕВЧА», ТОВ «МАКОНІ МІНЕРАЛ», ТОВ «АГРО¬МОДУЛЬ», ТОВ «АГРОФІРМА «ЛИМАНСЬКИЙ», ФГ «ЯНКО АГРО».
Як вбачається, з умов Договору № РМД-03 від 03.01.2023 року ФОП ОСОБА_3 за п. 4.11 зобов`язаний об`єктивно інформувати Фірму про послуги та умови їх надання та п. 8.1 передбачено, що у межах цього Договору під системою документообігу з використанням електронних каналів приймається обмін документами та інформацією по електронній пошті, телефонному зв`язку. Тобто, ФОП ОСОБА_3 в межах виконання Договору не зобов`язаний був надавати задокументовану інформацію стосовно конкретних дій, способів пошуку контрагентів і тп, відповідно до умов Договору він міг повідомити вказану інформацію телефонним зв`язком. 
Крім цього, між ТОВ ВКФ «ТІГОС» як замовником та ФОП ОСОБА_3 як виконавцем укладено договір на наземне обслуговування транспорту (експедирування) №1004-РП від 10.04.2023, відповідно до пунктів 1.1, 1.2 якого замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання від імені та за рахунок замовника організацію транспортно-експедиторського обслуговування вантажів замовника та іншу допоміжну діяльність у сфері транспорту за вимогою замовника (послуги) на території міжнародного пункту пропуску через державний кордон для поромного, морського та річкового вантажно-пасажирського сполучення (далі Комплекс), розташованого на території товариства з обмеженою відповідальністю «Поромний комплекс Орлівка», а також надання інших послуг за взаємним погодженням сторін. Спеціальні умови, транспортно-експедиторського обслуговування вантажів та інших видів послуг погоджуються сторонами у додаткових угодах до цього договору.
Сторонами договору складались заявки «на оброблення імпортного вантажу» №1 від
10.04.2023, № 2 від 15.06.2023.
Також сторонами договору складені акти надання послуг №1 від 17.04.2023, №2 від 26.06.2023 та №3 від 19.12.2023. Додатками №№ 1 - 3 до договору визначалась ціна послуг.
Крім того, між позивачем як замовником та ФОП ОСОБА_3 як виконавцем укладено договір на наземне обслуговування транспорту (експедирування) № 020124¬00 від 02.01.2024, умови якого аналогічні умовам договору №1004-РП від 10.04.2023.
Таким же чином сторонами складались заявки на надання послуг, акти надання послуг та додатки щодо визначення їх ціни, зокрема, це акти: №1 від 15.01.2024; №2 від 29.01.2024; №3 від 31.01.2024; №4 від 12.02.2024; №5 від 15.03.2024.
Водночас, між позивачем як замовником та ТОВ «РІЧКОВИЙ ПОРТ «ОРЛІВКА» як виконавцем укладено договір про надання послуг з перевалки та експедирування імпортних вантажів № 08-08-23 від 03.03.2023 відповідно до пунктів 1.1, 1.2 та 1.3 якого предметом договору є здійснення виконавцем послуг з перевалки імпортних вантажів насипом (далі -«Продукт»), та транспортно-експедиторські послуги щодо Продукту, що відвантажується за дорученням замовника. за варіантом прямої перевалки до вантажних автомобілів із морських та річкових суден в морському порту Рені (термінал Орлівка). Перевантаження товару на вантажні автомобілі здійснюється виконавцем на території міжнародного пункту пропуску через державний кордон для поромного, морського та річкового вантажного та пасажирського. сполучення (далі Комплекс), розташованого на території Товариства з обмеженою відповідальністю «Поромний комплекс Орлівка» (Україна, 68831, Одеська область, Ізмаїльський район, Орлівська сільська рада, Поромна дорога), 1). Перелік, умови надання, вартість послуг та характеристики вантажу зазначаються в додатках до договору, які в його невід`ємною частиною.
Додатком №1 до договору визначено, що за послуги перевалки та транспортне експедування Продукту на території Комплексу, що надаються за Договором, Замовник сплачує Виконавцю ставку у розмірі еквівалентному 12,00 Долара США за 1 тону Продукту. Ставка включає сплату за наступні послуги: використання Інфраструктури Комплексу; пряме перевантаження із морських суден та річкових суден до вантажних автомобілів; зважування порожніх та навантажених автомобілів; послуги з експедиторського обслуговування Продукту; зберігання Продукту на береговій частині Комплексу протягом 7 календарних днів; видача Продукту та завантаження його на вантажні автомобілі; тальманський облік Продукту; переміщення Продукту в межах території Комплексу; зважування Продукту; перефасування пошкоджених біг бегів. Ставка не включає: штивку вантажу у трюмах судна; послугу з розкочування кришок.
Додатком №2 до договору визначено, що за послуги перевалки та транспортне експедування Продукту на території Комплексу, що надаються за Договором, Замовник сплачує. Виконавцю ставку у розмірі еквівалентному 4,00 Долара США за 1 тону Продукту. Ставка включає сплату за наступні послуги: пряме перевантаження із морських суден та річкових суден до вантажних автомобілів; зважування порожніх та навантажених автомобілів; послуги з експедиторського обслуговування Продукту; видача Продукту та завантаження його на вантажні автомобілі; тальманський облік Продукту; зберігання Продукту на береговій частині Комплексу протягом 90 календарних днів. Ставка не включає: штивку вантажу у трюмах судна; послугу з розкочування кришок.
Сторонами також складені наступні акти надання послуг: №611 від 19.12.2023; №17 від 15.01.2024; №39 від 29.01.2024; №24 від 19.01.2024; №62 від 11.02.2024; №165 від 15.03.2024.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що в цій частині податкові повідомлення-рішення від 12.12.2024 №54323/15-32-07-03-20 форми «Р» та №54325/15-32-07-03-20 форми «П» є неправомірними.
Щодо висновків контролюючого органу про порушення позивачем пункту 44.1 статті 44, пункту 198.5 статті 198, пункту 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України та пункту 5 розділу IV «Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість», на підставі яких податковими повідомленнями-рішеннями від 12.12.2024 №54321/15-32-07-03-20 форми «Р», №54322/15-32-07-03-20 форми «В4» та №54327/15-32-07-03-20 форми «ПН», яким товариству збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість на 2 562 886,00 грн, у тому числі за основним зобов`язанням на 2 329 896,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями на 232 990,00 грн; зменшено розмір від`ємного значення суми податку на додану вартість на 5 159 305,00 грн (за декларацією №9282426615, зареєстрованою 26.09.2024, звітний період, за який подано декларацію – червень 2024 року); застосовано штраф в сумі 74 800,00 грн за відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних/розрахунків коригування на суму ПДВ 7 489 201,00 грн (в т.ч. січень 2022 – 370 880,00 грн, липень 2022 – 391 575,00 грн, вересень 2022 – 791,00 грн, жовтень 2022 – 534 947,00 грн, листопад 2022 – 17 412,00 грн, грудень 2022 – 1090,00 грн, січень 2023 – 635,00 грн, лютий 2023 – 729,00 грн, березень 2023 – 500 865,00 грн, квітень 2023 – 673,00 грн, травень 2023 – 348 121,00 грн, червень 2023-556,00 грн, липень 2023 – 601,00 грн, серпень 2023 – 830,00 грн, листопад 2023 – 249,00 грн, грудень 2023 – 414,00 грн, січень 2024 – 1343,00 грн, лютий 2024 – 214,00 грн, березень 2024 – 217,00 грн, квітень 2024 – 435,00 грн, травень 2024 – 831,00 грн, червень 2024 – 531 679,00 грн), суд зазначає наступне.
Згідно із пунктом 185.1 статті 185 Податкового Кодексу України, об`єктом оподаткування податком на додану вартість є операції платників податку з:
а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю;
б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу;
в) ввезення товарів на митну територію України;
г) вивезення товарів за межі митної території України;
е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Пунктом 186.1 та підпунктом 186.2.1 пункту 186.2 статті 186 Податкового Кодексу України установлено, що місцем постачання товарів є: а) фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання (крім випадків, передбачених у підпунктах “б” і “в” цього пункту); б) місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, у разі якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою; в) місце, де провадиться складання, монтаж чи встановлення, у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються (з випробуванням чи без нього) продавцем або від його імені.
Місцем постачання послуг є, зокрема, місце фактичного постачання послуг, пов`язаних з рухомим майном, а саме: а) послуг, що є допоміжними у транспортній діяльності: навантаження, розвантаження, перевантаження, складська обробка товарів та інші аналогічні види послуг; б) послуг із проведення експертизи та оцінки рухомого майна; в) послуг, пов`язаних із перевезенням пасажирів та вантажів, у тому числі з постачанням продовольчих продуктів і напоїв, призначених для споживання; г) послуг із виконання ремонтних робіт і послуг із переробки сировини, а також інших робіт і послуг, що пов`язані з рухомим майном.
За змістом пункту 187.1 статті 187 Податкового Кодексу України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на рахунок платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата зарахування електронних грошей платнику податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець, а в разі постачання товарів/послуг за готівку – дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої – дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів – дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг – дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, незалежно від дати накладення електронного підпису.
Відповідно до пункту 188.1 статті 188 Податкового Кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку, який нараховується відповідно до підпунктів 213.1.9 і 213.1.14 пункту 213.1 статті 213 цього Кодексу, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками – суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
До складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг. До складу договірної (контрактної) вартості не включаються суми неустойки (штрафів та/або пені), три проценти річних від простроченої суми та інфляційні витрати, відшкодування шкоди, у тому числі відшкодування упущеної вигоди за рішеннями міжнародних комерційних та інвестиційних арбітражів або іноземних судів, що отримані платником податку внаслідок невиконання або неналежного виконання договірних зобов`язань.
До бази оподаткування включаються вартість товарів/послуг, які постачаються (за виключенням суми компенсації на покриття різниці між фактичними витратами та регульованими цінами (тарифами) у вигляді виробничої дотації з бюджету та/або суми відшкодування орендодавцю – бюджетній установі витрат на утримання наданого в оренду нерухомого майна, на комунальні послуги та на енергоносії), та вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо отримувачем товарів/послуг, поставлених таким платником податку.
У випадках, передбачених статтею 189 цього Кодексу, база оподаткування визначається з урахуванням положень статті 189 цього Кодексу.
Пунктами 189.1 та 189.17 статті 189 Податкового Кодексу України передбачено, що у разі здійснення операцій відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу база оподаткування за необоротними активами визначається виходячи з балансової (залишкової) вартості, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів – виходячи із звичайної ціни), а за товарами/послугами – виходячи з вартості їх придбання.
Базою оподаткування для операцій з вивезення товарів за межі митної території України є договірна (контрактна) вартість таких товарів, зазначена в митній декларації, оформленій відповідно до вимог Митного кодексу України.
Згідно із статтею 193 Податкового Кодексу України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків; 0 відсотків; 7 відсотків, 14 відсотків.
Відповідно до приписів пункту 194.1 статті 194, пункту 195.1 статті 195 Податкового Кодексу України, операції, зазначені у статті 185 цього Кодексу, крім операцій, що не є об`єктом оподаткування, звільнених від оподаткування, та операцій, до яких застосовується нульова ставка та 7 і 14 відсотків, оподатковуються за ставкою, зазначеною в підпункті «а» пункту 193.1 статті 193 цього Кодексу, яка є основною. Податок становить 20 відсотків, 7 і 14 відсотків бази оподаткування та додається до ціни товарів/послуг.
За нульовою ставкою оподатковуються операції з вивезення товарів за межі митної території України: а) у митному режимі експорту; б) у митному режимі реекспорту, якщо товари поміщені у такий режим відповідно до пунктів 3 (щодо товарів у вигляді продуктів їх переробки) та 5 частини першої статті 86 Митного кодексу України; в) у митному режимі безмитної торгівлі; г) у митному режимі вільної митної зони. Товари вважаються вивезеними за межі митної території України, якщо таке вивезення підтверджене в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, митною декларацією, оформленою відповідно до вимог Митного кодексу України.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 Податкового Кодексу України, до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 Податкового Кодексу України установлено, що датою віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з рахунку платника податку в банку/небанківському надавачу платіжних послуг на оплату товарів/послуг, а в разі постачання товарів/послуг, оплата яких здійснюється електронними грошима, - дата списання електронних грошей платника податків як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, на електронний гаманець постачальника;
- дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового Кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг;
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи;
ввезенням товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Пунктом 198.5 статті 198 Податкового Кодексу України установлено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися:
а) в операціях, що не є об`єктом оподаткування відповідно до статті 196 цього Кодексу (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 196.1.7 пункту 196.1 статті 196 цього Кодексу) або місце постачання яких розташоване за межами митної території України;
б) в операціях, звільнених від оподаткування відповідно до статті 197, підрозділу 2 розділу XX цього Кодексу, міжнародних договорів (угод) (крім випадків проведення операцій, передбачених підпунктом 197.1.28 пункту 197.1 статті 197 цього Кодексу та операцій, передбачених пунктом 197.11 статті 197 цього Кодексу);
в) в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів;
г) в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку (крім випадків, передбачених пунктом 189.9 статті 189 цього Кодексу).
У разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи в подальшому починають використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності, у тому числі переведення невиробничих необоротних активів до складу виробничих необоротних активів, платник податку може зменшити суму податкових зобов`язань, що були нараховані відповідно до цього пункту, на підставі розрахунку коригування до податкової накладної, зазначеної в абзаці першому цього пункту, зареєстрованого в Єдиному реєстрі податкових накладних.
З метою застосування цього пункту податкові зобов`язання визначаються по товарах/послугах, необоротних активах:
придбаних для використання в неоподатковуваних операціях – на дату їх придбання;
придбаних для використання в оподатковуваних операціях, які починають використовуватися в неоподатковуваних операціях, - на дату початку їх фактичного використання, визначену в первинних документах, складених відповідно до Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
Згідно із пунктом 198.6 статті 198 Податкового Кодексу України не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними/розрахунками коригування до таких податкових накладних чи не підтверджені митними деклараціями (тимчасовими, додатковими та іншими видами митних декларацій, за якими сплачуються суми податку до бюджету при ввезенні товарів на митну територію України), іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
У разі якщо платник податку не включив у відповідному звітному періоді до податкового кредиту суму податку на додану вартість на підставі отриманих податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних, таке право зберігається за ним протягом 365 календарних днів з дати складення податкової накладної/розрахунку коригування.
Суми податку, сплачені (нараховані) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, зазначені в податкових накладних/розрахунках коригування до таких податкових накладних, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних з порушенням строку реєстрації, включаються до податкового кредиту за звітний податковий період, в якому зареєстровано податкові накладні/розрахунки коригування до таких податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних, але не пізніше ніж через 365 календарних днів з дати складення податкових накладних/розрахунків коригування до таких податкових накладних.
Пунктом 201.1 статті 201 Податкового Кодексу України передбачено, що на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з використанням кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису, уповноваженої платником особи відповідно до вимог Закону України “Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги” та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
У податковій накладній зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити:
а) порядковий номер податкової накладної;
б) дата складання податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг;
г) податковий номер платника податку (продавця та покупця). У разі постачання/придбання філією (структурним підрозділом) товарів/послуг, яка фактично є від імені головного підприємства – платника податку стороною договору, у податковій накладній, крім податкового номера платника податку додатково зазначається числовий номер такої філії (структурного підрозділу);
д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг;
е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України, зазначаються ті одиниці виміру товарів, які застосовуються при оформленні митної декларації на такі товари;
є) ціна постачання без урахування податку;
ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні;
з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку;
і) код товару згідно з УКТ ЗЕД, для послуг – код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг; платники податків, крім випадків постачання підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України, мають право зазначати код товару згідно з УКТ ЗЕД або код послуги згідно з Державним класифікатором продукції та послуг неповністю, але не менше ніж чотири перших цифри відповідного коду;
й) індивідуальний податковий номер;
к) дата та номер митної декларації зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України;
л) дата та номер договору (контракту) зазначаються у разі складання платником податкової накладної за операціями з вивезення товарів за межі митної території України. У податковій накладній, що складається за операціями з вивезення товарів за межі митної території України на підставі форвардного контракту, зазначається відповідна відмітка про форвардний контракт.
Згідно з пунктами 120-1.1 та 120-1.2 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами “а” – “г” цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
У разі порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі 2 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 1020 гривень, при реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних:
податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість;
податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою;
податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» – «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної;
податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної;
податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної.
У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.
У разі реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до податкової накладної до початку проведення перевірки, предметом якої є дотримання вимог цього Кодексу щодо своєчасності реєстрації таких документів в Єдиному реєстрі податкових накладних, штрафні санкції, передбачені пунктом 120-1.2 цієї статті, не застосовуються.
Відсутність реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» – «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу), що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної у такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної, або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено. У разі зупинення реєстрації податкової накладної/розрахунку коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних згідно з пунктом 201.16 статті 201 цього Кодексу штрафні санкції, передбачені цим пунктом, не застосовуються на період зупинення такої реєстрації до прийняття відповідного рішення щодо відновлення реєстрації таких податкових накладних/розрахунків коригування.
Відсутність реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, після спливу 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 50 відсотків суми податкових зобов`язань з податку на додану вартість, зазначеної в такій податковій накладній та/або розрахунку коригування до податкової накладної або від суми податку на додану вартість, нарахованого за операцією з постачання товарів/послуг, якщо податкову накладну на таку операцію не складено.
У разі реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної, зазначених в абзаці першому цього пункту, протягом 10 календарних днів, наступних за днем отримання платником податку податкового повідомлення-рішення, штрафні санкції, передбачені абзацом другим цього пункту та пунктом 120-1.1 цієї статті, не застосовуються.
У разі відсутності реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість, та/або податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою, податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами «а» – «г» пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної, податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних, що зазначена в податковому повідомленні-рішенні, складеному за результатами перевірки контролюючого органу, - тягне за собою накладення на платника податку штрафу в розмірі 5 відсотків обсягу постачання (без податку на додану вартість), але не більше 3400 гривень.
Щодо податкових повідомлень-рішень №54321/15-32-07-03-20 та №54322/15-32-07-03-20 від 12.12.2024. 
Вирішуючи справу суд вбачав, що позивачем до матеріалів справи не надано належним чином оформлених первинних документів на підтвердження понесених ним витрат на списання ПММ за період з вересня 2022 року по червень 2024 року. Наявні документи не містять відомостей про те, який пробіг здійснили автомобілі у кожну поїздку, скільки палива було у них заправлено до поїздки та скільки лишилось після прибуття з неї.
Колегія суддів з цього приводу зазначає наступне.
Відповідно до абзацу ч. 2 ст. 20 ГПК України, комерційною господарською діяльністю (підприємництвом) є самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється юридичними особами та фізичними особами - підприємцями з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Так, при перевірці рахунку 203 «Паливо» встановлено списання паливо-мастильних матеріалів без підтверджуючих первинних документів, оскільки у відомостях на отримання паливо-мастильних матеріалів, подорожних листах відображено лише кількість та вид виданого пального. У наданих позивачем документах не зазначено час прибуття, час вибуття, показники одометрів, відстань, маршрут та інше, у зв`язку з чим не можливо ідентифікувати, маршрут, відстань, години роботи авто, витрати пального та таке інше; акти списання пального на підставі подорожніх листі складені з порушеннями.
Отже, не надано первинних документів, що підтверджують фактичне використання паливо-мастильних матеріалів по зазначеним в акті перевірки транспортним засобам в господарській діяльності товариства.
Наказом Держкомстату України від 17.02.1998 року № 74, який зареєстрований у Міністерстві юстиції України 03.09.1998 року за № 149/2589 затверджена типова форма подорожнього листа затверджена, якою визначено, що застосування цієї форми подорожнього листа є обов`язковим для всіх суб`єктів підприємницької діяльності, установ і організацій незалежно від відомчого підпорядкування та форми власності, які експлуатують службові легкові автомобілі або для яких за їхнім замовленням здійснюється транспортне обслуговування службовими легковими автомобілями.
Наказом директора ТОВ ВКФ «ТІГОС» «Про встановлення норм використання палива» від 01.12.2023 № 525 установлені, зокрема, базові лінійні норми витрат палива у літрах на 100 км пробігу для автомобілів, а також передбачені випадки, при яких норми витрат палива збільшуються (у відсотках до базових лінійних).
В матеріалах справи містяться, зокрема, накази про закріплення цих службових автомобілів за працівниками підприємства із забороною їх використання для поїздок, не пов`язаних зі статутною діяльністю; накази про відрядження працівників на цих службових автомобілях з метою: «для вирішення виробничих питань підприємства», з яких вбачається, що працівників підприємства відряджали до населених пунктів, де знаходяться контрагенти позивача або органи державної влади (контролюючі органи); договори купівлі-продажу автомобілів та акти їх приймання-передачі, подорожні листи, акти списання палива і т.ін.
Крім цього, представником позивача зазначено, що за необхідності підприємства самостійно приймають рішення стосовно використання та оформлення подорожніх листів у своїй господарській діяльності.
Отже, станом на момент виникнення спірних правовідносин, законодавством не було передбачено вимог щодо необхідності оформлення подорожнього листа та будь-яких інших документів під час здійснення обліку кількості використаного автомобілем паливно-мастильних матеріалів та не встановлено вимог щодо форми подорожнього листа.
З цього приводу суд зазначає, що подорожні листи автомобіля є первинним документом виключно для документального підтвердження витрат на пальне та мастильні матеріали й такі подорожні листи самі по собі не можуть підтверджувати мету (ціль) використання транспортного засобу.
Відповідно до підпункту «а» пункту 198.1, пункту 198.3 статті 198 Податкового кодексу України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг. Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів та наданням послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи.
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні засоби почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах провадження господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно із підпунктом 1.5 пункту 7 розділу 2, пунктів 10, 11 розділу 3 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 30.09.2003 № 561, транспортні засоби для цілей бухгалтерського обліку класифікуються як основні засоби. Підставою для зарахування на баланс основних засобів є акт приймання-передачі (введення в експлуатацію) основних засобів. Основні засоби зараховуються на баланс підприємства за первісною вартістю, яка складається з таких витрат: суми, що сплачують постачальникам і підрядникам за устаткування, інструмент, інвентар та інші необоротні активи, за виконані проектно-вишукувальні і будівельно-монтажні роботи (без непрямих податків); реєстраційні збори, державне мито та аналогічні платежі, що здійснюються у зв`язку з придбанням (отриманням) прав на об`єкт основних засобів; суми ввізного мита; суми непрямих податків у зв`язку з придбанням (будівництвом) основних засобів (якщо вони не відшкодовуються підприємству); витрати зі страхування ризиків доставки основних засобів; витрати на транспортування, установку, монтаж, налагодження і пуск основних засобів. Первісна вартість об`єкта основних засобів збільшується на попередньо оцінену суму витрат на демонтаж, переміщення об`єкта та відновлення території, на якій він розташований, у випадках та порядку, визначеному законодавством, зокрема на суму оцінених витрат на рекультивацію порушених земельних ділянок шляхом створення забезпечення; інші витрати, безпосередньо пов`язані з доведенням основних засобів до стану, у якому вони придатні для використання із запланованою метою.
Отже, надані позивачем до перевірки та до суду документи у своїй сукупності з достатньою чіткістю свідчать про використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача.
Також, під час розгляду справи представник позивача пояснив, що на території товариства містяться резервуари з різними паливо-мастильними матеріалами, які використовуються зокрема і для заправки вищезазначених автомобілем.
Представник відповідача не заперечував факту придбання паливу для вищезазначених автомобілів, проте вважав, що кількість використаного палива та пробіг автомобілів не співпадає. Разом з тим, відповідач не надав жодного детального аналізу фінансової звітності товариства, а обмежився лише твердженням про штучне формування даних, яке не ґрунтується на відповідних доказах. Більш того, під час засідання в апеляційному суді представник податкового органу зазначив, що під час перевірки ними встановлено та частино підтверджено використання правомірне палива позивачем, але на вимогу суду він не зміг зазначити в якій пропорції податковий орган погоджується з позицією позивача, а в який заперечує, що в свою чергу не дає можливості апеляційному суду частково задовольнити позовні вимоги, а тому оскаржене ППР підлягає скасуванню у повному обсязі. 
Дослідивши обставини справи колегія суддів вважає, що відповідач не навів переконливих доводів, підтверджених доказами, щодо доведеності факту використання транспортних засобів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Крім цього, варто підкреслити й те, що відповідно до частини другої статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Колегія суддів констатує, що надані позивачем документи містять всі ознаки первинного документа, встановлені статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а саме: назву документа, дату складання, назву підприємства від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції (дані про рух автомобіля, загальний пробіг, витрати пального), посади осіб та особисті підписи відповідальних за здійснення господарської операції та правильність її оформлення.
Отже, реальне використання транспортних засобів у господарській діяльності позивача підтверджують подорожні листи, внутрішні розпорядження, накази про виконання господарських дій, маршрути службових поїздок, акти наданих послуг, договори із замовниками, зареєстровані податкові накладні та документи щодо постачання пального й технічного обслуговування транспортних засобів. 
Надані документи повністю відповідають вимогам Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54321/15-32-07-03-20 форми «Р» в частині суми 12 915,00 грн та похідне від нього податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54327/15-32-07-03-20 форми «ПН» на суму 44 200,00 грн. є правомірним та вважає, що податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54321/15-32-07-03-20 форми «Р» та похідне від нього податкове повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54327/15-32-07-03-20 форми «ПН» є неправомірним.
Статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно із ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Отже, колегія суддів дійшла висновку про задоволення позовних вимог, проте суд першої інстанції приведені обставини та правове регулювання спірних правовідносин не врахував під час розгляду справи по суті, в зв`язку з чим дійшов хибного висновку про часткове задоволення позову, з яким колегія суддів погодитись не може.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України).
В свою чергу, як визначено п.п.1 та 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Головного управління ДПС в Одеській області задоволенню не підлягає, апеляційна скарга виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, колегія суддів виходить з наступного.
Засади розподілу судових витрат визначені статтею 139 КАС України.
Як визначено ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За результатами розгляду апеляційної скарги по даній справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення, у зв`язку з чим відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України необхідно здійснити новий розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем за розгляд цієї справи було сплачено судовий збір у загальному розмірі 75 700 грн., з яких за подачу адміністративного позову у розмірі 30280,00 грн., що підтверджується квитанцією № 5022 від 13.03.2025 року та за подачу апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції у розмірі 45420,00 грн., що підтверджується квитанцією № 5891 від 31.10.2025 року.
За таких обставин, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 139 КАС України, колегія суддів вважає за доцільним відшкодувати Позивачу витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп., які підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав Відповідачем у справі.
Керуючись ст.ст. 308; 310; 315; 317; 321; 322; 325 КАС України, суд апеляційної інстанції, – 
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області - залишити без задоволення. 
Апеляційну скаргу виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю – задовольнити. 
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 09 жовтня 2025 року – скасувати, ухвалити у справі нову постанову, якою позов виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень – задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 12.12.2024 № 54321/15-32-07-03-20; №54322/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; №54323/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; №54325/15-32-07-03-20 від 12.12.2024; №54327/15-32-07-03-20 від 12.12.2024.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС в Одеській області (65044, м. Одеса, вул. Семінарська, 5, код ЄДРПОУ ВП 44069166) на користь виробничо-комерційної фірми «ТІГОС» в формі товариства з обмеженою відповідальністю (68200, Одеська обл., Саратський р-н., селище міського типу Сарата, вул. Промзона, буд 2 ЄДРПОУ 31134052) судові витрати зі сплати судового збору в загальному розмірі 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) грн. 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення з підстав, передбачених статтею 328 КАС України.
Повний текст судового рішення виготовлений 09.02.2026 року.

Суддя-доповідач 		О.В. Джабурія	
Судді	  	Н.В. Вербицька   К.В. Кравченко