ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
21.01.2026	Справа № 910/12752/25	
За позовом Приватного акціонерного товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" 
до Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" 
про стягнення 7246379,26 грн 
Суддя Сташків Р.Б.
Секретар судового засідання Гарашко Т.В.
Представники сторін:
від позивача - Нестерова І.Г.,
від відповідача - Олійник І.В.
ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду міста Києва передано указану позовну заяву про стягнення з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (далі - відповідач) на користь Приватного акціонерного товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач) 1443791,47 грн 3% річних та 5802587,79 грн інфляційних втрат нарахованих за період з 16.07.2024 по 09.09.2025 на суму боргу, яку було присуджено до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24, оскільки вказане рішення до цього часу відповідачем не виконано.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21.10.2025 відкрито провадження у справі за вище вказаними позовними вимогами, розгляд справи призначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче судове засідання призначено на 19.11.2025.
05.11.2025 відповідачем подано відзив на позов.
19.11.2025 позивач подав письмові пояснення.
Протокольною ухвалою від 19.11.2025 було оголошено перерву у судовому засіданні до 10.12.2025.
Протокольною ухвалою від 10.12.2025 було закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті на 21.01.2026.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті 21.01.2026 представник позивача підтримав вимоги позову, представник відповідача проти позову заперечив.
Розглянувши подані документи і матеріали, заслухавши пояснення представника обох сторін, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд 
ВСТАНОВИВ:
01.01.2024 між Приватним акціонерним товариством "Національна енергетична компанія "Укренерго" (оператор системи передачі, ОСП) та Державним підприємством "Регіональні електричні мережі" (користувач) в порядку ст.ст. 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України було укладено договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління №0537-03041-ПД (договір), відповідно до п.п.2.1, 2.2 якого цей договір регулює оперативно-технологічні відносини під час взаємодії сторін в умовах паралельної роботи у складі об`єднаної енергетичної системи (ОЕС) України. За цим договором ОСП безперервно надає послугу з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління, а саме управління режимами роботи ОЕС України з виробництва, передачі, забезпечення планових перетоків електричної енергії по міждержавних лініях зв`язку ОEC України з енергосистемами суміжних країн, розподілу та споживання електричної енергії для забезпечення здатності енергосистеми задовольняти сумарний попит на електричну енергію та потужність у кожний момент часу з дотриманням вимог енергетичної, техногенної та екологічної безпеки (далі - послуга). Послуга, яка надається за цим договором згідно з Державним класифікатором продукції та послуг (ДК 016:2010), має код: 35.12. Користувач зобов`язується здійснювати оплату за надану послугу відповідно до умов цього договору.
Цей договір встановлює права та обов`язки сторін у процесі оперативного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією (п.2.4 договору).
Ціна цього договору визначається як сума нарахованої фактичної вартості послуг за сукупністю розрахункових періодів наростаючим підсумком за календарний рік. Розрахунковим періодом за цим договором є 1 календарний місяць (п.3.1 договору).
Згідно п.3.2 Договору оплата послуг здійснюється за тарифом, який встановлюється НКРЕКП відповідно до затвердженої ним методики (порядку) та оприлюднюється ОСП на офіційному вебсайті https://ua.energy/. Тариф застосовується з дня набрання чинності постановою, якою встановлено тариф, якщо більш пізній строк не визначено такою постановою.
Обсяг наданої послуги визначається відповідно до розділу ХІ КСП (п.3.3 договору), планова та/або фактична вартість послуги визначається як добуток діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України (п.3.4 договору).
Згідно п. 3.5 Договору користувач здійснює поетапну оплату планової вартості послуги за кожну декаду розрахункового періоду згідно із зазначеною системою платежів і розрахунків:
1 платіж - до 18 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги наданої в першій декаді розрахункового періоду;
2 платіж - до 28 числа розрахункового періоду в розмірі планової вартості послуги, наданої в другій декаді розрахункового періоду;
3 платіж - до 08 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом, в розмірі планової вартості послуги, наданої в третій декаді розрахункового періоду.
Відповідно до п.3.6 договору плановий обсяг послуги, що використовується для визначення планової вартості послуги, визначається на підставі даних адміністратора комерційного обліку (далі - АКО) за кожну декаду розрахункового періоду.
Згідно п. 3.7 Договору користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих ОСП, або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі - сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу) з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису особи, уповноваженої на підписання документів в електронній формі. Вартість фактично наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Акти надання послуги направляються користувачам до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості фактично наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за наступною версією даних комерційного обліку, що надається АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в "Системі управління ринком", що здійснюється на вимогу та в терміни, передбачені Правилами ринку. Оплaту вapтості послуги, після коригування обсягів та вартості поcлуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акту надання послуги (включно), або акт надання послуги щодо проведення донарахувань в минулих періодах (включно). Акти надання послуги та акти коригування до актів надання послуги та рахунки у відповідному розрахунковому періоді виконавець ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням сервісу) або надає користувачу два примірники акта надання послуги та/або акту коригування до актів надання послуги в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони.
Пунктом 3.8 договору сторони погодили, що користувач здійснює підписання актів надання послуги та актів коригування до актів надання послуги відповідного розрахункового періоду протягом 3 робочих днів з дня їх отримання користувачем. У разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий період актом надання послуги користувач має право оскаржити зазначені в акті надання послуги вартість та/або фактичний обсяг послуги шляхом направлення ОСП (АКО) та ППКО повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акта. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений цим договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акта надання послуги, то вважається, що цей акт прийнятий без розбіжностей у разі підтвердження розбіжностей ППКО користувача надає АКО актуальні дані для здійснення врегулювання. Врегулювання розбіжностей здійснюється в терміни та відповідно до вимог додатка 10 до Правил ринку та відображаються в акті коригування.
Згідно п.13.1 Договору цей договір набирає чинності з дати акцептування заяви-приєднання, зазначеної в повідомленні ОСП, і діє до 31 грудня (включно) року, у якому акцептована заява-приєднання. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії цього договору жодною зі сторін не буде заявлено про припинення йoгo дії або перегляд йoго умов, шляхом направлення відповідного повідомлення.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24 було встановлено, що у відповідача перед позивачем наявна заборгованість за Договором у період з січня по травень 2024 року у сумі 41770586,76 грн, крім того, в межах справи №910/9520/24 позивачем було заявлено про стягнення з відповідача 1234333,48 грн інфляційних втрат та 373523,11 грн 3% річних, нарахованих за загальний період прострочення виконання грошового зобов`язання з 19.01.2024 по 15.07.2024.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24, яке не оскаржувалось до апеляційної інстанції, було стягнуто з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" 41770586 грн 76 коп. основного боргу, 1234333 грн 48 коп. інфляційних втрат, 373523 грн 11 коп. 3% річних та судовий збір у сумі 520541 грн 32 коп.
Тобто, наявність у відповідача перед позивачем заборгованості з надання послуг за період, зокрема, з січня по травень 2024 року (включено), підтверджена рішенням Господарського суду міста Києва у справі № 910/9520/24.
Як зазначено у ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преамбулою та статтею 6 параграфу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також рішеннями Європейського суду з прав людини від 25.07.2002 у справі за заявою № 48553/99 "Совтрансавто-Холдінг" проти України" та від 28.10.1999 у справі за заявою № 28342/95 "Брумареску проти Румунії" встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
Приймаючи до уваги ч. 4 ст. 75 ГПК України вирішуючи спір у даній справі, суд виходить із фактів встановлених у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24, яке набрало законної сили і є чинним.
Так, у рішенні Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24 судом встановлено факт наявності боргу у відповідача перед позивачем за Договором у сумі 41770586 грн 76 коп за період з січня по травень 2024 року (включено).
За приписами статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Cаме лише прийняття господарським судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною 2 статті 625 ЦК України сум. Отже, якщо судове рішення про стягнення з боржника коштів фактично не виконано, кредитор вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 11.03.2020 у справі №910/5587/19.
Отже чинне законодавство не пов`язує наявність судових рішень про стягнення заборгованості з припиненням грошових зобов`язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.
Позивач зазначає, що враховуючи не виконання відповідачем свого зобов`язання щодо сплати вартості отриманих послуг за Договором, позивачем нараховано відповідачу 3 % річних у сумі 1443791,47 грн та інфляційні втрати у сумі 5802587,79 грн за період з 16.07.2024 по 09.09.2025.
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач зазначає, що доводи позивача, про невиконання відповідачем рішення суду у справі № 910/9520/24 не ґрунтується на відповідних доказах, ним не надано інформації Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві та Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про розподіл стягнених та сплачених коштів, що надійшли на рахунок з обліку депозитних сум у виконавчому проваджені № 77475157, отже такі доводи є необґрунтованими.
Позивачем надано до матеріалів справи інформацію щодо виконавчого провадження №77475157 та довідку з банку від 13.11.2025 про відсутність надходження грошових коштів на поточний рахунок позивача від відповідача за період з 07.11.2024 по 11.11.2025.
Матеріали справи не містять доказів погашення відповідачем основного боргу присудженого до стягнення рішенням Господарського суду міста Києва від 07.11.2024 у справі №910/9520/24.
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів. Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач вказує, що прострочення виконання зобов`язання сталося у зв`язку з наявністю заборгованості споживачі постачальника "останньої надії", яким є відповідач, зарахування коштів на рахунок зі спеціальним режимом використання, який відповідач не може використовувати. 
Однак, виходячи з приписів ч. 2 ст. 617 ЦК України боржник не звільняється від виконання своїх обов`язків через відсутність у нього необхідних коштів та недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що за змістом норми статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах №703/2718/16-ц та №646/14523/15-ц, постанови Верховного Суду від 04.10.2019 у справі №915/880/18, від 26.09.2019 у справі №912/48/19, від 18.09.2019 у справі №908/1379/17 тощо).
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Отже, вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №910/4590/19).
Вимагати сплату суми боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу (постанова Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №905/600/18).
Саме по собі ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Індекс інфляції та 3% річних від простроченої суми підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу.
Визначене частиною 2 статті 625 ЦК України право стягнення інфляційних втрат і 3 % річних є мінімальними гарантіями, які надають кредитору можливість захистити згадані вище інтереси; позбавлення кредитора можливості реалізувати це право порушуватиме баланс інтересів і сприятиме виникненню ситуацій, за яких боржник повертатиме кредитору грошові кошти, які через інфляційні процеси матимуть іншу цінність порівняно з моментом, коли такі кошти були отримані (у тому числі у вигляді прострочення оплати відповідних товарів та послуг).
Дана правова позиція повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постановах від 04.06.2019 у справі №916/190/18 та від 23.01.2018 у справі №906/1283/16.
Відповідачем не надано свого контррозрахунку сум фінансових санкцій, які нараховані позивачем у цьому позові.
Перевіривши розрахунки заявлених до стягнення 3% річних у сумі 1443791,47 грн та інфляційних втрат у сумі 5802587,79 грн нараховані за період з 16.07.2024 по 09.09.2025, суд дійшов висновку про їх обґрунтованість та арифметичну правильність, а тому з відповідача підтягають стягненню заявлені суми у повному обсязі. 
Статтею 13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Приписами статей 76-77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Згідно з приписами статей 78-79 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Судові витрати з оплати судового збору, відповідно до ст. 129 ГПК України, покладаються на відповідача. 
Керуючись ст.ст. 86, 129, 232, 233, 237, 238, 240 ГПК України, суд 

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Державного підприємства "Регіональні електричні мережі" (04080, місто Київ, вулиця Кирилівська, будинок 85, ідентифікаційний код 32402870) на користь Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго" (01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, будинок 25, ідентифікаційний код 00100227) 1443791 (один мільйон чотириста сорок три тисячі сімсот дев`яносто одну) грн 47 коп. 3% річних, 5802587 (п`ять мільйонів вісімсот дві тисячі п`ятсот вісімдесят сім) грн 79 коп. інфляційних втрат та 86956 (вісімдесят шість тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість) грн 55 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили відповідно до статті 241 ГПК України, і може бути оскаржено в порядку та строк встановлені статтями 254, 256, 257 ГПК України.
Повний текст рішення складено 26.01.2026.

Суддя Р.Б. Сташків