Справа № 463/10627/25
Провадження № 2/463/442/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року Личаківський районний суд м. Львова
в складі головуючого судді - Мармаша В.Я.,
з участю секретаря судового засідання - Цебрик Х.В.,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у справі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживачів, -
в с т а н о в и в :

представник позивача звернулася до суду із зазначеним вище позовом. Просила визнати протиправними дії Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», код за ЄДРПОУ 03349039 щодо нарахування ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 обсягу спожитого природного газу за показниками загальнобудинкового лічильника газу за період з 01.06.2020 по 28.02.2022 та за період з 01.04.2022 по 30.04.2022, а також зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», код за ЄДРПОУ 03349039 здійснити перерахунок обсягу спожитого природного газу ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 за період з 01.06.2020 по 28.02.2022 та за період з 01.04.2022 по 30.04.2022, виходячи із встановленої законом норми споживання природного газу, а саме – 6,56 м3 на місяць.
Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач незаконно та безпідставно здійснював визначення обсягу спожитого природного газу за показниками загальнобудинкового вузла обліку, а не за встановленими нормами споживання. У зв`язку з цим, Відповідач незаконно та безпідставно донарахував Позивачу 89,49 м3 природного газу за період з 01.06.2020 по 28.02.2022 та за період з 01.04.2022 по 30.04.2022. У зв`язку із наведеним звернувся до суду із позовом, який просить задовольнити.
Ухвалою суду від 11.11.2025 відкрито спрощене позовне провадження, вирішено здійснити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням (виклику) сторін. Зазначена ухвала скерована сторонам для відома. 
28.11.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшов відзив, у якому останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити з підстави необґрунтованості позовних вимог. Крім того зазначив, що оскільки АТ «ЛЬВІВГАЗ» з 01.09.2023 не здійснює господарську діяльність з розподілу природного газу у межах міста Львова та Львівської області, проведення перерахунку об`ємів спожитого природного газу по об`єкту за адресою: квартира АДРЕСА_2 за період з 01.06.2020 по 30.04.2022 не входить у межі компетенції Товариства, а тому у задоволенні позовних вимог просив відмовити.
03.12.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, у якій просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, з мотивів та підстав, викладених у ньому.
05.12.2025 від представника відповідача на адресу суду надійшли заперечення, у яких останній просив у задоволенні позовних вимог відмовити, з мотивів та підстав, викладених у них.
Враховуючи вищенаведене, суд вирішує розглядати справу на підставі наявних у ній доказів і письмових пояснень, викладених у заявах по суті справи (позовній заяві, відзиві, відповіді на відзив, запереченнях), в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
Оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд вважає, що у задоволенені позову слід відмовити, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною першою статті 5 Закону України «Про захист прав споживачів» держава забезпечує споживачам захист їх прав, надає можливість вільного вибору продукції, здобуття знань і кваліфікації, необхідних для прийняття самостійних рішень під час придбання та використання продукції відповідно до їх потреб, і гарантує придбання або одержання продукції іншими законними способами в обсязі, що забезпечує рівень споживання, достатній для підтримання здоров`я і життєдіяльності.
Відповідно до пунктів 2, 3, 4, 7 частини першої статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними якщо: при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; порушується принцип рівності сторін договору, ціну продукції визначено неналежним чином.
За змістом статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення.
У статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , а також є споживачем послуг з газопостачання до належної їй квартири, яка не обладнана індивідуальним лічильником газу.
Правовідносини між Позивачем і Відповідачем регулюється зокрема Договором розподілу природного газу, умови якого є обов`язковими для сторін. Типова форма договору затверджена Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2498.
Крім того, судом встановлено та не заперечується сторонами, що у будинку АДРЕСА_3 встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. 
Встановлення загальнобудинкових вузлів обліку передбачено Кодексом газорозподільних систем, затвердженим Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а порядок проведення розрахунків встановлений Постановою Кабінету Міністрів від 27.012016 р. №46.
Відповідно до пп.4, 5 Глави 1 Розділу X Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП №2494 від 30.09.2015 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.11.2015 за № 1379/27824, розподіл природного газу до/з газорозподільної системи здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку газу.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку, для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року.
Відповідно до пп.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу.
Пунктом 1 частини 1 статті 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачено, що вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами.
Згідно з пп.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього.
Відповідно до п. 1 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620 це Тимчасове положення визначає порядок проведення розрахунків між постачальниками, операторами газорозподільних систем та споживачами природного газу у разі використання загальнобудинкових вузлів обліку природного газу, які складаються, зокрема, з лічильника природного газу та засобу дистанційної передачі даних (далі - будинковий вузол обліку) на будинок (групу будинків). Зазначені будинкові вузли обліку встановлюються на ввідних газопроводах на будинки, групу будинків. Вимоги до облаштування та експлуатації будинкового вузла обліку встановлюються Правилами обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затвердженими наказом Мінпаливенерго від 27 грудня 2005 р. № 618, та Кодексом газорозподільних систем, затвердженим постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30 вересня 2015 р. № 2494.
Пунктом 2 Тимчасового положення передбачено, що дія порядку проведення розрахунків, передбаченого цим Тимчасовим положенням, поширюється на всіх суб`єктів (учасників) ринку природного газу.
Відповідно до ч.1 ст. 6 ЗУ «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані: забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.
Відповідно до ч.1 Глави 5 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, за ініціативи балансоутримувача (управителя) або Оператора ГРМ та за їх рахунок в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків (гуртожитків), мешканці яких в повному обсязі чи частково розраховуються за нормами споживання, або для цілей складання загального балансу споживання природного газу може бути організований та встановлений загальнобудинковий вузол обліку природного газу.
Балансоутримувач (управитель) не може відмовити Оператору ГРМ в організації та встановленні загальнобудинкового вузла обліку природного газу, якщо ці заходи здійснюються за рахунок Оператора ГРМ.
Відповідно до ч.2 Глави 5 Розділу IX Кодексу газорозподільних систем, у разі наявності ВОГ природного газу, встановленого для ведення такого обліку в багатоквартирному будинку (гуртожитку) або на групу будинків або гуртожитків, визначення об`єму спожитого природного газу мешканцями зазначених об`єктів здійснюється відповідно до Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року № 620. (далі Положення).
Ініціювати встановлення будинкового вузла обліку на багатоквартирний будинок, групу багатоквартирних будинків, групу споживачів можуть як власник (власники) такого будинку (таких будинків) (квартир), так і оператор газорозподільної системи. Встановлення будинкового вузла обліку здійснюється згідно з Кодексом газорозподільних систем.
Відповідно до п. 5 Положення обсяги спожитого мешканцями будинку (будинків) природного газу, обладнаного будинковим вузлом обліку, визначаються:
1) у будинках, де не встановлено квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку з подальшим розподілом обсягів спожитого газу між споживачами пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні;
2) у будинках, де крім будинкового вузла обліку частково встановлено квартирні лічильники газу: для споживачів, що мають квартирні лічильники газу, - за показаннями таких лічильників; для споживачів, що не мають квартирних лічильників газу, - за показаннями будинкового вузла обліку, з яких виключаються сумарні показання квартирних лічильників газу, встановлених у цієї групи споживачів, з подальшим розподілом такої різниці оператором газорозподільної системи між споживачами, які не мають квартирних лічильників газу, пропорційно кількості осіб, зареєстрованих у квартирі або іншому ізольованому житловому приміщенні.
Крім цього, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати КЦС в ухвалі від 23.12.2020 у справі №212/5836/17, провадження №61-15223св19, вказав на те, що аналіз положень нормативно-правових актів України дає підстави дійти висновку, що умови встановлення загальнобудинкового лічильника обліку природного газу в період до 20 січня 2018 року та в період після 20 січня 2018 року різнилися:
- до 20 січня 2018 року - оператор газорозподільної системи зобов`язаний був врегулювати з власником (власниками) будинку (будинків) (квартир), особою, відповідальною за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувачем будинку (будинків) договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку (пункт 4 Тимчасового положення), тобто, згода усіх співвласників квартир на встановлення загальнобудинкового лічильника газу не вимагалась;
- після 20 січня 2018 року - лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (стаття 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу»), коли загальнобудинковий лічильник газу міг бути встановлений лише за згодою співвласників багатоквартирного будинку в порядку, визначеному статтею 10 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
Таким чином, для правильного вирішення спору в аналогічних категоріях справ необхідно з`ясувати час встановлення загальнобудинкового лічильника обліку та дотримання сторонами наведених умов.
Ні попередня (до 20 січня 2018 року), ні чинна редакція Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» не кваліфікує дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу як протиправні чи такі, що суперечать вимогам цього закону.
При цьому, згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2021 року у справі №212/5836/17 (провадження №14-11цс21):
- односторонні дії газорозподільної організації щодо встановлення загальнобудинкового лічильника газу без згоди співвласників багатоквартирного будинку слід кваліфікувати, як протиправні, незалежно від того, чи вчинені вони до 20.01.2018 року, чи після цієї дати;
- дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу до 01.01.2021 року на підставі показів загальнобудинкового лічильника газу будуть правомірними за одночасного дотримання таких умов: 1) у споживачів не встановлено індивідуальні лічильники обліку газу; 2) загальнобудинковий лічильник газу встановлений з дотриманням положень законодавства, зокрема, за наявності згоди на це співвласників відповідного багатоквартирного будинку;
- за відсутності хоча б однієї з указаних умов дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу з 01.01.2021 року на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу суперечитимуть як Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», так і приписам законодавства про зміст, допустимі обмеження та непорушність права власності.
Законодавство передбачає два механізми визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників: за показниками загальнобудинкового лічильника та за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
Якщо з будь-яких причин установити загальнобудинковий лічильник природного газу у певний проміжок часу з дотриманням вимог чинного законодавства (зокрема, внаслідок відсутності згоди співвласників будинку) не виявляється можливим, то визначення обсягу спожитого споживачами газу до встановлення індивідуальних лічильників має відбуватися за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.
У разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосування норм споживання природного газу, суд повинен застосовувати останні норми споживання природного газу, які затвердив Кабінет Міністрів України (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема, від визнання її нечинною чи скасування), до затвердження нових норм споживання природного газу.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Львівського апеляційного суду від 13.12.2022 у справі № 459/1136/21.
За статтями 12 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (стаття 80 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів відзиву, та не заперечується позивачем, у будинку АДРЕСА_3 встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу. Між співвласниками даного будинку та АТ «Львівгаз» відсутній спір як в частині встановлення загальнобудинкового ВОГ так і в частині здійснення обліковування природного газу за допомогою загальнобудинкового ВОГ.
Жодих доказів установлення загальнобудинкового лічильника газу з порушенням положень законодавства матеріали справи не містять.
У свою чергу, суд погоджується з доводами сторони відповідача, що Положення статті 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» врегульовують ситуацію, коли лічильники газу відсутні зовсім з вини суб`єктів господарювання, а відтак визначити об`єм спожитого газу за відсутності індивідуального чи загальнобудинкового ВОГ є неможливим, а тому встановлюються норми споживання природного газу побутовими споживачами природного газу у разі відсутності лічильників газу, що визначені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.02.2019 р. № 143. Абзацом 5 пункту 4 Тимчасового положення про порядок проведення розрахунків за надання населенню послуг з газопостачання в умовах використання загальнобудинкового вузла обліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2002 року №620 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 46 ) передбачено, що власник (власники) буднику (будинків) (квартир), особа, відповідальна за експлуатацію будинку (будинків), балансоутримувач будинку (будинків) тощо та оператор газорозподільної системи зобов`язані врегулювати між собою договірні відносини щодо зняття показань будинкового вузла обліку та лічильників газу, установлених у квартирі (за їх наявності), а також забезпечення можливості проведення монтажу, збереження та здійснення експлуатації будинкового вузла обліку. У разі незгоди власника квартири (будинку) розраховуватися за спожитий газ за показаннями будинкового вузла обліку на будинок (групу будинків) він може встановити квартирний лічильник газу (вузол обліку) окремо на квартиру (будинок) за власні кошти. Згідно п 7.1. розділу VІI Типового договору розподілу природного газу Оператор ГРМ зобов`язується здійснювати перерахунок об`ємів (обсягів) розподіленого природного газу по об`єкту Споживача відповідно до вимог Кодексу газорозподільних систем. Таким чином, АТ «ЛЬВІВГАЗ» правомірно здійснювало нарахування обсягу природного газу, згідно умов Типового договору розподілу природного газу до якого приєдналась ОСОБА_1 .
Разом із цим, позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження порушення певних прав (інтересів) позивача відповідачем.
З урахуванням вищевикладеного, оскільки АТ «Львівгаз» мав підстави для встановлення ЗВОГ в багатоквартирному будинку АДРЕСА_3 , доказів установлення загальнобудинкового лічильника газу з порушенням положень законодавства матеріали справи не містять, дії газорозподільної організації щодо визначення обсягів спожитого природного газу на підставі показників загальнобудинкового лічильника газу не суперечили Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», а тому у задоволенні позову слід відмовити.
Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, на підставі ст. 141 ЦПК України, з огляду на суть спору, та те, що позивачку звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить висновку, що судові витрати покладаються на рахунок держави. 
Керуючись ст.ст.10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Оператор газорозподільної системи «Львівгаз» про захист прав споживачів - відмовити.
Текст рішення складено та підписано суддею 19.01.2026.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга позивачем протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ;
Відповідач: Акціонерне товариство Оператор газорозподільної системи «Львівгаз», місцезнаходження: 79039, м. Львів, вул. Золота, буд. 42, Код ЄДРПОУ 03349039. 

Суддя: Мармаш В. Я.