ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2025 року
м. Київ

справа № 759/6003/23
провадження № 61-11959св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., 
Червинської М. Є.,

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва 
від 06 лютого 2024 року у складі судді Єросової І. Ю. та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Нежури В. А., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2023 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача 
ОСОБА_4 , після смерті якого спадщину прийняла матір позивача, ОСОБА_5 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 

Позивач указував, що 01 березня 2023 року він звернувся засобами поштового збв`язку до Дванадцятої київської державної нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини після смерті матері.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори Щербини Я. О. від 09 березня 2023 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, яке належало ОСОБА_5 , у зв`язку із пропуском встановленого законом строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 вказував, що пропустив строк на прийняття спадщини з поважних причин, а саме у зв`язку із станом здоров`я.

Посилаючись на те, що причини, з яких було пропущено передбачений законом строк на звернення із заявою для прийняття спадщини, є поважними, 
ОСОБА_1 просив надати йому додатковий строк на звернення із заявою про прийняття спадщини терміном 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року 
в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплинув 
03 січня 2022 року. У період шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини, а саме з 03 липня 2021 року до 03 січня 2022 року, 
ОСОБА_1 не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Позивач мав право реалізувати своє волевиявлення на прийняття відкритої спадщини після смерті матері ОСОБА_5 шляхом особистого звернення до нотаріальної контори або через представника, посвідчити довіреність на якого 
у разі особистого обмеження у прибутті до нотаріуса шляхом його виклику за місцем свого знаходження, але зазначених дій позивач не вчинив. Суд визнав неповажною причиною для поновлення пропущеного строку для подання заяви про прийняття спадщини посилання позивача на його незадовільний стан здоров`я, оскільки з наданих доказів відомо, що захворювання легеневої системи на фоні вірусної інфекції було короткостроковим, труднощів для своєчасного подання такої заяви у позивача не було. Окрім того, позивач 
у період шестимісячного строку для прийняття спадщини працював, отримував доходи, що свідчить про ведення звичного способу життя.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року апеляційну скаргу адвоката Падалко О. Ю. в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року залишено без змін.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, апеляційний суд погодився 
з висновками суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог і доводів касаційної скарги

22 серпня 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 рокуй ухвалити у справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, не з`ясувавши 
в повному обсязі обставин справи та не надавши належної оцінки зібраним доказам, дійшов необґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Висновки суду не відповідають зібраним у справі доказам. Апеляційний суд розглянув справу формально та з порушенням закону. Суди, не беручи до уваги та спростовуючи висновок експертів у галузі судової медицини, не маючи спеціальних знань у галузі, іншій ніж право, порушили норми процесуального права щодо оцінки доказів. Суди безпідставно не взяли до уваги період 
з 29 грудня 2021 року до 03 січня 2022 року, який входить до шестимісячного строку на звернення із заявою про прийняття спадщини. У вказаному висновку зазначено, що стан здоров`я ОСОБА_1 в період з 29 грудня 2021 року до 
02 травня 2022 року не дозволяв звернутися до нотаріальної контори для вчинення нотаріальних дій. 

Аргументи інших учасників справи

16 жовтня 2024 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_6 подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року - без змін.

Відзив мотивований тим, що труднощів для подання заяви у позивача не було, він без поважних причин пропустив встановлений законом шестимісячний строк для прийняття спадщини. Ураховуючи працездатність позивача та наявність 
у нього достатніх сил і засобів, щоб прибути до нотаріуса, ОСОБА_1 не скористався такою можливістю вчасно.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи

Ухвалою Верховного Суду від 09 вересня 2024 року представнику ОСОБА_1 - ОСОБА_3 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Святошинського районного суду м. Києва.

10 жовтня 2024 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

У частині першій статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Короткий зміст фактичних обставин справи

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла матір позивача і відповідача, ОСОБА_5 , після смерті якої відкрилась спадщина.

21 вересня 2021 року за заявою ОСОБА_2 Дванадцята київська державна нотаріальна контора відкрила спадкову справу № 1323/2021 до майна спадкодавця ОСОБА_5 .

01 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Постановою від 09 березня 2023 року державного нотаріуса Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Щербини Я. О. позивачу відмовлено 
у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно 
у зв`язку з пропущенням строку, встановленого для прийняття спадщини.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу своїх порушених прав зазначав, що строк для подання заяви про прийняття ним спадщини пропущений з поважної причини, так як він у визначений законом строк на прийняття спадщини мав хворобливий стан, який не дав йому можливості вчасно подати заяву до нотаріуса про прийняття спадщини.

Позивач долучив до позовної заяви довідку КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 1» Святошинського району м. Києва від 17 грудня 
2021 року, якою надано висновок про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1 у період з 17 грудня 2021 року до 21 грудня 2021 року.

Згідно з наданим позивачем висновком експертного дослідження, проведеного 16 жовтня 2023 року експертами ТОВ Центр судово-медичних послуг «МіБі-Лекс» на підставі звернення адвоката Падалко О. Ю. від 29 вересня 
2023 року, здійснено комісійне вивчення судово-медичної документації щодо стану здоров`я ОСОБА_1 .

Надані медичні документи, на яких сформовано висновок, охоплюють період після пропущення шестимісячного строку, тобто після 03 січня 2022 року.

За період шестимісячного строку для прийняття спадщини, а саме з 03 липня 2021 року до 03 січня 2021 року, а саме в грудні 2021 року, позивач мав захворювання легеневої системи на фоні вірусної інфекції.

З інформації, наданої Головним управлінням Пенсійного фонду України 
в м. Києві, відомо, що ОСОБА_1 за період з 01 липня 2021 року до 04 лютого 2022 року нараховувалась заробітна плата, яка за вказаний період склала 
172 715,57 грн.

Також за цей період сформовано електронні листи непрацездатності 
№ 2016160-2003870236-1 з 14 грудня 2021 року до 17 грудня 2021 року, 
і № 2016160-2004232671-1 з 22 грудня 2021 року до 24 грудня 2021 року.

Тобто фактично позивач був відсутній на робочому місці всього 11 днів, 
і в нього не було ніяких перешкод для подання заяви про прийняття спадщини.

Мотиви, якими керується Верховний Суд

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону відповідають.

У цій справі підлягає дослідженню поважність наведених позивачем підстав пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини 
з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК).

Верховний Суд виробив сталий підхід щодо застосування відповідних норм права, який мають враховувати суди при вирішенні спору відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК.

Цей суд неодноразово наголошував, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 
1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 
05 листопада 2025 року у справі № 202/8070/23).

Якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. За конкретних фактичних обставин кожної справи пропуск строку для прийняття спадщини суд має оцінювати з урахуванням тривалості такого пропуску та загальних засад цивільного законодавства, як-от розумність, добросовісність та справедливість. Головною ознакою поважних причин такого пропуску є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини. Неподання заяви умисно чи з необережності (недбалості) не може бути підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку для прийняття спадщини. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, першорядно, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду. Суди мають враховувати, що безпідставне надання додаткового строку для прийняття спадщини 
є порушенням правової визначеності як елемента правовладдя (верховенства права) та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину, а у разі відсутності таких спадкоємців - в інтереси територіальної громади, яка має право на визнання спадщини відумерлою (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі 
№ 686/5757/23).

Строки на подання заяви про прийняття спадщини не визнаються преклюзивними, можуть бути поновлені з дотриманням правил частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини і можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через власну пасивну поведінку, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні (див. постанову Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі 
№ 756/957/18).

Верховний Суд звертав увагу, що, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини кожної справи. Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови (див. постанову Верховного Суду від 
17 листопада 2022 року у справі № 703/1836/20).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК).

У цій справі суди встановили, що після смерті ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина. Спадкоємцями за законом є позивач 
і відповідач.

21 вересня 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті 
ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач, звернувшись 01 березня 2023 року засобами поштового зв`язку до державного нотаріуса Дванадцятої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, пропустив шестимісячний строк, у зв`язку з чим нотаріус відмовив йому в оформленні спадкового майна.

Звертаючись до суду із позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначав причинами пропуску такого строку перебування його в хворобливому стані.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що строк для прийняття спадщини пропущений позивачем без поважних причин.

З огляду на встановлені судами обставини справи Верховний Суд погоджується з такими висновками судів, оскільки факт усвідомлення позивачем його права на спадкування поряд із вказаним ним причинами пропуску строку для прийняття спадщини, за умови невжиття ним активних дій щодо прийняття спадщини протягом передбаченого ЦК України строку, не свідчить про виникнення в нього об`єктивних обставин, які унеможливили або істотно ускладнили своєчасне звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у відведений ЦК України строк. 

Надані позивачем докази щодо неможливості подання заяви про прийняття спадщини у зв`язку із його хворобою є недостатніми доказами, оскільки охоплюють не весь період строку, відведеного на прийняття спадщини, та не свідчать про наявність об`єктивних та непереборних перешкод для прийняття ним спадщини.

Суди врахували, що законодавство України передбачає альтернативні варіанти процедури прийняття спадщини, що спрощує процес реалізації прав спадкоємців.

Позивач не був позбавлений можливості звернутися із відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини через засоби електронного або ж поштового зв`язку в установлені законом строки. Доказів, які б свідчили про наявність перешкод для подання такої заяви, позивач не надав.

Крім того, суди правильно врахували, що пропуск для подання заяви про прийняття спадщини є значним і тривалим, так як після закінчення визначеного законом шестимісячного строку (03 січня 2022 року) сплинув один рік та два місяці (позивач звернувся із заявою 01 березня 2023 року).

За встановленими обставинами цієї справи, причини пропуску строку для прийняття спадщини, наведені позивачем, є неповажними. А безпідставне визначення додаткового строку для прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права відповідача як спадкоємця, який прийняв спадщину.

Хворобливий стан позивача дійсно вимагає додаткових сил і часу для лікування та може вносити певні корективи у можливість розпоряджатися своїм часом. Проте ці обставини, зважаючи на тривалість лікування, яке тривало незначний час, та відсутність доказів, які б вказували на те, що стан здоров`я позивача настільки важкий, що перешкоджав йому у своєчасній реалізації своїх спадкових прав, не можуть бути визнані судом такими, що створювали непереборні, істотні труднощі для позивача для вчасного подання заяви про прийняття спадщини, отже, не може бути визнаний поважною причиною.

Відповідно до частини першої статті 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.

Відхиляючи висновок експертного дослідження від 16 жовтня 2023 року, суди 
в оскаржуваних судових рішеннях мотивували це. А тому аргументи касаційної скарги про безпідставне неприйняття до уваги вказаного експертного дослідження колегія суддів відхиляє.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди заявника з висновками судів першої і апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи та необхідності переоцінки доказів. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє 
в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Висновки за результатом розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва 
від 06 лютого 2024 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 18 липня 2024 року - без змін, оскільки підстав для їх скасування немає.

З огляду на те, що Верховний Суд залишає касаційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України не здійснюється.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 лютого 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 липня 2024 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Коротун

Є. В. Коротенко

М. Є. Червинська