ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 січня 2026 року м. Житомир справа № 240/20080/25
категорія 112010200
Житомирський окружний адміністративний суд у складі:
судді Семенюка М.М., 
розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, 
встановив:
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить:
- визнати неправомірними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо відмови в зарахуванні період роботи з 01.08.1986 року по 01.01.2017 року до страхового стажу в подвійному розмірі;
- зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період роботи 01.08.1986 року по 01.01.2017 року до страхового стажу в подвійному розмірі.
В обґрунтування позову зазначає, що має право на зарахування у подвійному розмірі період роботи у відділенні для новонароджених інфекційного профілю Житомирської обласної дитячої лікарні.
Ухвалою від 20.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позовних вимог, вказуючи на відсутність правових підстав.
Проаналізувавши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до ГУ ПФУ в Житомирській області із заявою про надання відповіді щодо зарахування періоду роботи з 01.08.1986 в подвійному розмірі передбаченому ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (а.с. 14).
Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області листом від 09.07.2025 № 26223-22631/Б-02/8-0600/25 повідомило, що на підставі наданих документів неможливо визначити право на обчислення стажу у подвійному розмірі відповідно до ст. 60 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
За приписами п. 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Конституцією України, Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII ) та Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Крім того, за правилами пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Таке правове регулювання вказує на те, що положення Закону України «Про пенсійне забезпечення», в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах (в т.ч. щодо пільг по обчисленню стажу), станом на час звернення позивачки за призначенням пенсії діяли і підлягали застосуванню відповідними суб`єктами під час виконання покладених на них функцій.
Відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» робота в лепрозорних і протичумних закладах охорони здоров`я, у закладах (відділеннях) з лікування осіб, заражених вірусом імунодефіциту людини або хворих на СНІД, в інших інфекційних закладах (відділеннях) охорони здоров`я, у патолого-анатомічних і реанімаційних відділеннях закладів охорони здоров`я, а також у психіатричних закладах охорони здоров`я зараховується до стажу роботи у подвійному розмірі.
Відповідно до ст. 62 Закону № 1788-XII та ч. 1 ст. 48 Кодексу Законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Згідно Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами (п.1 Порядку).
Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 від 01.08.1986 серії НОМЕР_1 (а.с. 9-13), довідки КНП "Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня" від 12.03.2020 № 32 (а.с. 35), позивач:
- з 01.08.1986 по 31.12.2008 працювала палатною медсестрою в педіатричному відділенні для новонароджених інфекційного профілю;
- з 01.01.2009 по 21.01.2019 на посаді сестри медичної дитячого стаціонару (процедурного кабінету) відділення патології новонароджених;
- з 22.01.2019 по 14.03.2020 на посаді сестри медичної стаціонару (процедурного кабінету) педіатричного відділення № 3.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" від 06.04.2000 інфекційні хвороби - це розлади здоров`я людей, що викликаються живими збудниками (вірусами, бактеріями, рикетсіями, найпростішими, грибками, гельмінтами, кліщами, іншими патогенними паразитами), продуктами їх життєдіяльності (токсинами), патогенними білками (пріонами), передаються від заражених осіб здоровим і схильні до масового поширення.
За приписами ст. 7 Закону України "Про захист населення від інфекційних хвороб" лікування хворих на інфекційні хвороби може проводитися в акредитованих у встановленому законодавством порядку державних і комунальних спеціалізованих закладах (відділеннях) охорони здоров`я та клініках наукових установ, а також в акредитованих закладах охорони здоров`я, заснованих у встановленому законодавством порядку на приватній формі власності. Лікуванням хворих на інфекційні хвороби можуть займатися особи, які мають, медичну освіту та відповідають кваліфікаційним вимогам, установленим центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я, у тому числі особи, які в установленому порядку займаються медичною практикою.
Із роз`яснень Міністерства охорони здоров`я України №05.03-18-54/973 від 27.01.2010 слідує, що «інфекційний заклад (відділення)» - це заклад (відділення), де надають медичну допомогу хворим на інфекційні хвороби (тобто інфекційна лікарня або інфекційне відділення, протитуберкульозний заклад або відділення тощо) або працюють з матеріалом, який містить або потенційно інфікований збудниками інфекційних хвороб (тобто бактеріологічна лабораторія).
Крім того, Інструкція по санітарно-епідеміологічному режиму і охороні праці персоналу інфекційних лікарень (відділень), затверджена наказом МОЗ СРСР №916 від 04.08.1983, згідно вказівки Міністерства охорони України №165 від 28.05.1996, призначена для головних лікарів і персоналу інфекційних лікарень і інфекційних відділень, а також для працівників санітарно-епідеміологічних та дезінфекційних станцій, та містить ідентичні вимоги і норми щодо режиму та охорони праці працівників інфекційних лікарень (відділень), бактеріологічних і вірусологічних лабораторій інфекційних лікарень та бактеріологічних лабораторій, що обслуговують інфекційні відділення лікарень.
За правилами статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та в силу приписів пункту 16 Розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» період роботи у інфекційному закладі охорони здоров`я підлягає зарахуванню до стажу роботи на пільгових умовах у подвійному розмірі.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 04 грудня 2019 року у справі № 689/872/17, від 20 квітня 2022 року у справі № 214/3705/17, від 27 квітня 2023 року у справі № 160/14078/22, у яких суд дійшов висновку про зобов`язання пенсійного органу зарахувати до страхового стажу в подвійному розмірі відповідно до статті 60 Закону України «Про пенсійне забезпечення» періоди роботи позивачів в інфекційних закладах після 01 січня 2004 року, тобто після дати набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд також зазначає, що у постанові від 03 листопада 2021 року у справі № 360/3611/20, Велика Палата Верховного Суду, визначаючи співвідношення між Законом № 1058-IV та Закону № 1788-ХІІ вказала, що Конституція України не передбачає можливості надання певному закону вищої юридичної сили щодо інших законів, або можливості передбачити законом заборону законодавцю приймати інші закони, що регулюють однопредметні відносини. Крім того, Закон № 1788-ХІІ був прийнятий раніше за Закон № 1058-IV.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якби законодавець мав намір обмежити сферу застосування Закону України «Про пенсійне забезпечення», то він мав би виключити із Закону України «Про пенсійне забезпечення» усі інші положення, чого зроблено не було.
За таких обставин, стаж роботи позивача з 01.08.1986 по 31.01.2002 та з 18.11.2004 по 31.12.2008 має зараховуватися до спеціального стажу в подвійному розмірі, як це передбачено статтею 60 Закону №1788-XII.
Щодо зарахування до спеціального стажу в подвійному розмірі період з 01.02.2002 по 17.11.2004, то дана вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивач перебувала у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років (а.с. 35 зворот).
Щодо зарахування до спеціального стажу в подвійному розмірі період з 01.01.2009 по 14.03.2020, суд зазначає наступне.
Відповідно до даних трудової книжки ОСОБА_1 від 01.08.1986 серії НОМЕР_1 (а.с. 9-13), довідки КНП "Житомирська обласна дитяча клінічна лікарня" від 12.03.2020 № 32 (а.с. 35), позивач з 01.01.2009 по 21.01.2019 на посаді сестри медичної дитячого стаціонару (процедурного кабінету) відділення патології новонароджених.
Суд звертає увагу, що відділення патології новонароджених надає лікувально-діагностичну допомогу новонародженим, доношеним та недоношеним дітям з важкою перинатальною патологією згідно до Національних протоколів, міжнародних стандартів та, розроблених на їх підставі, клінічних маршрутів надання медичної допомоги новонародженим, в тому числі після стабілізації стану у відділенні інтенсивної терапії.
З 22.01.2019 по 14.03.2020 позивач працювала на посаді сестри медичної стаціонару (процедурного кабінету) педіатричного відділення № 3.
Педіатричне відділення №3 у Житомирі (при КП "Лікарня №2") займається діагностикою та лікуванням дітей віком до 18 років з різними захворюваннями, зокрема серцево-судинних, шлунково-кишкових, алергічних, нервових, органів дихання, а також надає паліативну допомогу
Враховуючи вищевикладене, та відсутність доказів, що позивач в період з 01.01.209 по 14.03.2020 була зайнята безпосередньо у інфекційному відділенні закладу охорони здоров`я, суд відмовляє в задоволенні вимоги про зарахування стажу за вказаний вище період в подвійному розмірі, як наслідок позов підлягає частковому задоволенню.
Беручи до уваги часткове задоволення позову та приписи ст. 139 КАС України, суд сплачений позивачем судовий збір в сумі 605,60 грн стягує на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 242-246 КАС України, суд
вирішив:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , номер НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7, м. Житомир, 10003, код 13559341) задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області щодо не зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 у подвійному розмірі періоду роботи з 01.08.1986 по 31.01.2002 та з 18.11.2004 по 31.12.2008.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати до страхового стажу у подвійному розмірі для визначення права на пенсію ОСОБА_1 періоди роботи з 01.08.1986 по 31.01.2002 та з 18.11.2004 по 31.12.2008.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 605,60 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.М. Семенюк