ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/5608/25  Номер провадження 22-ц/814/1222/26	Головуючий у 1-й інстанції Гуменюк Г.М.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Карпушина Г. Л., Обідіної О. І., 
за участю секретаря: Ракович Д. Г.
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк»
на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року, постановлену в місті Лубни під головуванням судді Гуменюк Г. М. 
у цивільній справі за поданням приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Яніни Вікторівни про надання дозволу на тимчасове проникнення до житла чи іншого володіння особи, в якої перебуває майно боржника,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року приватний виконавець виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. звернулася до суду з поданням про надання дозволу на примусове проникнення до житла боржника ОСОБА_1 .
Подання обґрунтоване тим, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. перебуває виконавче провадження № 66825172 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/382/12, виданого 05.06.2013 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості по кредиту - 266 648,24 грн, заборгованості по процентах - 91 218,59 грн, пені за несвоєчасне погашення кредиту - 28 658,90 грн, пені за несвоєчасну сплату процентів - 44 727,47 грн, судового збору в розмірі 3 219 грн та витрат за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн, а всього 434 592,20 грн.
З дати набрання законної сили рішеннями судів та станом на день звернення до суду з даним поданням, боржник суму боргу на користь стягувача не сплатив, жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішень не вчинив, що вказує на ухилення боржника від виконання рішення суду.
У ході виконавчого провадження приватним виконавцем направлялись запити до Пенсійного фонду України, Державної податкової служби України, Державної фіскальної служби України, Головного сервісного центру МВС України, Державної міграційної служби.
Згідно електронної відповіді ДМС місцем проживання боржника ОСОБА_1 є  АДРЕСА_1 .
З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого, майна щодо суб`єкта вбачається, що за боржником зареєстроване майно, а саме 2-кімнатна квартира за адресою:  АДРЕСА_2 .
Відповідно до запланованої виконавчої дії 21.08.2025 приватним виконавцем спільно з представником АБ «Укргазбанк» Григор`євою Л. М. здійснено виїзд за адресою місця проживання боржника, проте двері квартири ніхто не відчинив, тому виконавцю потрапити до квартири не вдалося, про що складено відповідний акт приватного виконавця.
Своїми діями та бездіяльністю боржник ухиляється від виконання рішення суду та чинить перешкоди приватному виконавцю у його виконанні, оскільки боржник не подав декларацію про доходи та майно, що суперечить вимогам статті 19 Закону України «Про виконавчу провадження», не виконав вимоги приватного виконавця в частині надання доступу для проведення опису та арешту рухомого/нерухомого майна, не надав транспортний засіб.
Крім того, боржник жодного разу не з`являвся до виконавця, не надавав пояснення з приводу невиконання ним зобов`язань за виконавчим документом, приховує інформацію про свій майновий стан та відкриті у фінансових установах валютні рахунки, наявність на таких рахунках коштів.
Оскільки боржнику безспірно відомо про відкрите виконавче провадженню та початок примусового виконання, проте жодних дій, спрямованих на виконання рішення, боржником вчинено не було, що дає підстави вважати такі дії боржника ніяк інакше як ухилення від виконання рішення. При цьому, приватним виконавцем було здійснено всі необхідні заходи, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» для належного виконання судового рішення.
Посилаючись на вказані обставини, приватний виконавець просив дозволити примусове проникнення до квартири за адресою:  АДРЕСА_2 , з метою опису майна боржника.
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року у задоволенні подання відмовлено. 
Не погодившись з даною ухвалою, представник ПАТ «Укргазбанк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, неповне з`ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити подання приватного виконавця.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що після відкриття виконавчих проваджень було проведено комплекс виконавчих дій, направлених на перевірку майнового стану боржника та виявлення рухомого, нерухомого чи іншого майна, за рахунок якого можна б було забезпечити виконання вимог за виконавчими документами та вжито усі необхідні заходи примусового виконання, проте в результаті вжитих заходів примусового виконання та виконавчих дій під час здійснення примусового виконання судових рішень встановлено відсутність у боржника грошових коштів, достатніх для задоволення вимог за виконавчими документами, а також відсутність належного боржнику рухомого, нерухомого чи іншого майна. Заходами, вжитими приватним виконавцем, не вдалося виявити інші активи боржника, на які можливо звернути стягнення і тим самим виконати зазначені рішення в повному обсязі.
Також встановлено, що за боржником зареєстроване майно, а саме 2-кімнатна квартира за адресою АДРЕСА_2 , яка знаходиться в іпотеці банку.
Зазначає, що будучи достовірно обізнаним про судове рішення про стягнення заборгованості, боржник повинен виявляти належну зацікавленість у перебігу виконавчого провадження.
Вказує, що боржник жодних дій для реального, фактичного та в повному обсязі виконання рішення суду не вчинив, свідомо ухиляється від виконання вимоги приватного виконавця, а також від виконання судового рішення, не надає можливість приватному виконавцю перевірити майновий стан, а тому єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові є надання дозволу на тимчасове проникнення до володіння особи, в якої перебуває майно боржника.
Вважає, що оскаржувана ухвала суду порушує права та інтереси АБ «Укргазбанк», оскільки подання приватного виконавця Лавріненко Я. В. про надання дозволу на тимчасове проникнення до володіння особи, в якої перебуває майно боржника, було заявлене до суду з метою стимулювання боржника до виконання зобов`язань, встановлених судовим рішенням та погашення заборгованості перед АБ «Укргазбанк».
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
По справі встановлено, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Лавріненко Я. В. перебуває зведене виконавче провадження № 68202995, до складу якого входять виконавчі провадження:
- № 66825172 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/382/12, виданого 05.06.2013 Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 солідарно з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором та судових витрат загальною сумою 434 592,20 грн;
- № 68202706 з примусового виконання виконавчого листа № 2/2608/388/12, виданого Святошинським районним судом м. Києва 04.03.2013 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 26 480,69 доларів США та судового збору в розмірі 1 820 грн.
Після відкриття виконавчих проваджень виконавцем було направлено запити з метою перевірки майнового стану боржника та виявлення рухомого, нерухомого чи іншого майна, за рахунок якого можна б було забезпечити виконання рішення суду.
Згідно відповіді ДФС України № 273686259 від 10.06.2025 встановлено, що у боржника, як фізичної особи-підприємця, відсутні відкриті банківські рахунки.
З відповіді ПФ України встановлено відсутність даних про отримання доходу. 
Згідно відповіді з МВС України № 266538860 від 03.05.2025 за боржником транспортні засоби не зареєстровані.
Відповідно до відповіді ДМС зареєстрованим місцем проживання боржника ОСОБА_1 є  АДРЕСА_1 .
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 на праві приватної власності належать 2-кімнатна квартира загальною площею 48,5 кв. м, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , та 1-кімнатна квартира загальною площею 38,7 кв. м, яка знаходиться за адресою:  АДРЕСА_2 .
Вказане нерухоме майно перебуває в іпотеці ПАТ «Укргазбанк» на підставі договорів іпотеки від 29.07.2008 № 2757 та від 12.09.2008 № 3311 відповідно.
Актом приватного виконавця Лавріненко Я. В. від 21.08.2025 встановлено відсутність боржника ОСОБА_1 за адресою місця знаходження майна по АДРЕСА_2 . 
Відмовляючи у задоволенні подання приватного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що виконавцем не надано суду доказів щодо доцільності проникнення до житла і володіння боржника, перешкоджання ним у вільному доступі до його володіння, а також не доведено, що виконавцем вжито всіх заходів, визначених законодавством про виконавче провадження щодо примусового виконання судового рішення, не використані всі права, надані виконавцеві, спрямовані на своєчасне та у повному обсязі вчинення виконавчих дій.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.
Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Обов`язковості виконання рішень є також засадою (основним принципом) виконавчого провадження (пункт 2 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно частин першої, третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв`язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду (пункти 4, 13, частини третьої статті 18 Закону «Про виконавче провадження»).
За змістом положень частини першої статті 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.
Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій. Згідно статті 30 Конституції України не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.
Статтею 311 ЦК України також передбачено право на недоторканність житла, у частинах першій, другій якої зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.
Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.
Зазначені міжнародні акти згідно частини першої статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.
Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.
Згідно пункту 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.
Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.
Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).
Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.
Отже, за змістом наведених норм національного та міжнародного законодавства, проникнення до житла чи іншого володіння боржника, як обмеження конституційного права особи на недоторканність житла, має виступати виключним засобом забезпечення примусового виконання судового рішення та бути виправданим.
Рішення суду про проникнення до житла боржника має бути вмотивоване. Це свідчить про те, що суду мають бути надані переконливі докази, які б свідчили про те, що державний виконавець (приватний виконавець) вичерпав всі можливості виконати рішення без примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржника, а боржник свідомо ухиляється від вимоги виконавця, а також від виконання судового рішення, і проникнення до житла чи іншого володіння особи залишається єдиним можливим заходом забезпечення виконання судового рішення, встановлення майнового стану боржника, виявлення майна та коштів, що належать боржникові.
Проте наявними у справі доказами таких обставин не встановлено.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржник був повідомлений про відкриття виконавчого провадження та примусове виконання судового рішення, що він викликався до виконавця та повідомлявся про вихід виконавця за адресою місцезнаходження майна. У справі відсутні також будь-які докази, що боржник перешкоджав приватному виконавцю у вчиненні виконавчих дій, приховував майно або вчиняв інші дії щодо умисного ухилення від виконання судового рішення. Акт виконавця від 14.10.2025 про відсутність боржника ОСОБА_1 за адресою по АДРЕСА_2 за відсутності доказів, що він був повідомлений про дату, час та місце проведення виконавчих дій та мав знаходитись за вказаною адресою у визначений виконавцем час, не є доказом ухилення боржника від виконання судового рішення та перешкоджання встановленню виконавцем належного боржникові майна. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для надання дозволу на примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника ОСОБА_1 та доводами апеляційної скарги представника стягувача - ПАТ «Укргазбанк» такі висновки суду не спростовуються. 
Враховуючи вказане, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції - без змін, як постановленої з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» залишити без задоволення.
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 04 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя       С. Б. Бутенко

Судді         Г. Л. Карпушин

О. І. Обідіна