Справа №534/2604/24
Провадження №2/534/777/24

Р І Ш Е Н Н Я
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

 
27 листопада 2025 року м. Горішні Плавні

 
Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області 
 
у складі головуючого судді Комарової Д.Ю.,
 
за участю секретаря судового засідання Калініної А.І., 
 
представника позивача Мороз І.С.,
 
представника відповідача Костянецького А.Г.,

 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

 
ВСТАНОВИВ:

 
Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.12.2016 року в сумі 265 863 грн 82 коп., що складається з: заборгованості за тілом кредиту – 220 957 грн 74 коп.; заборгованості за простроченими відсотками – 44 906 грн 08 коп.; судового збору – 3 190 грн 37 коп.

 
Процесуальні рішення та дії у справі
 
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 11.12.2024 відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.
 
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27.01.2025 року за клопотанням представника відповідача витребувано докази, а саме витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» оригінал Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.08.2022 року.
 
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 10.04.2025 року за клопотанням представника позивача АТ КБ “ПриватБанк” Лаврук Анни Михайлівни здійснено перехід зі спрощеного порядку розгляду справи до загального.
 
Ухвалою Горішньоплавнівського міського суду Полтавської області від 27.05.2025 року за клопотанням представника позивача АТ КБ “ПриватБанк” Лаврук Анни Михайлівни визнано обов`язковою явкою в судове засідання відповідача ОСОБА_1 .

 
Аргументи сторін

 
Короткий зміст позовної заяви
 
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку ПАТ КБ «ПриватБанк», який в подальшому змінив назву на АТ КБ «ПриватБанк», та уклала кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви б/н від 30.12.2016 року про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, за якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредитні кошти на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. В порушення умов договору відповідач своєчасно не сплатила банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого станом на 22.09.2024 року, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, ОСОБА_1 має заборгованість перед Банком в сумі 265 863 грн 82 коп., з якої заборгованість за тілом кредиту 220 957 грн 74 коп., заборгованість за простроченими відсотками 44 906 грн 08 коп. На даний час відповідач продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань за Договором про надання банківських послуг, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк». За таких обставин позивач звернувся до суду для захисту своїх прав та інтересів та просив стягнути з відповідача на його користь указану вище заборгованість за кредитним договором від 30.12.2016.

 
Короткий зміст відзиву на позов, поданого представником відповідача
 
Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в його задоволенні.
 
В обґрунтування відзиву зазначено, що в матеріалах справи відсутні допустимі докази на підтвердження укладення договору кредиту від 30.12.2016 ОСОБА_1 з АТ КБ «ПриватБанк». Подана банком анкета-заява не містить істотних умов кредитного договору, не містить даних про відсоткову ставку, комісії або відповідальність у вигляді неустойки. Банком не доведено факт досягнення домовленостей про сплату відсотків, їх розмір та порядок нарахування. ОСОБА_1 не підписувала Умови та Правила банківських послуг та Тарифи банку, тому їх не можна вважати частиною кредитного договору, що відповідає правовим позиціям Верховного Суду, викладеним у постанові від 03.07.2019 року у справі №342/180/17. 
 
Банк не довів розмір заборгованості за кредитним договором, оскільки поданий ним розрахунок заборгованості включає безпідставно нараховані відсотки та комісії, не передбачені договором. Заборгованість штучно завищена через включення процентів 246 034 грн 58 коп та комісій 16 300 грн. Позивачем не доведено надання відповідачу кредитних коштів саме у сумі 220 957 грн 74 коп. Подані Банком матеріали справи не дають підстав ототожнювати їх з підписаною відповідачем анкетою-заявою від 30.12.2016 року. Заява від 03.08.2022 року не підписана відповідачем. 
 
За таких обставин позов Банку є безпідставним та необґрунтованим. Орієнтовний розрахунок понесених відповідачем у цій справі судових витрат на професійну правничу допомогу становить 20 000 грн.

 
Короткий зміст відповіді на відзив, поданої представником позивача
 
Представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» 23.12.2024 подав суду відповідь на відзив, в якому зазначив, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до банку та уклала кредитний договір шляхом підписання Анкети-заяви б/н від 30.12.2016 року, за якою отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Таким чином укладений сторонами договір кредиту від 30.12.2016 містить в собі умови договору приєднання, всі істотні умови договору кредиту та відповідає положенням ст.ст. 509, 639, 634, 207, 202 ЦК України. На підставі вказаного договору ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок, видана пластикова картка з прив`язкою номеру мобільного телефона, вказаного нею у анкеті-заяві. Користуючись кредитними послугами Банку, погашаючи заборгованість, у тому числі по відсотках та комісії, ОСОБА_1 прийняла умови укладеного договору кредиту від 30.12.2016. Представник позивача послався на правові позиції ВС у постановах від 10.04.2019 року у справі №356/1635/16-ц, від 28.03.2019 року у справі №428/2873/17, згідно якої не можна вважати договір кредиту неукладеним після його повного чи часткового виконання сторонами.
 
Умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт. Таким чином вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 30.12.2016 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

 
Короткий зміст заперечення на відповідь на відзив та додаткових пояснень, поданих представником відповідача
 
У додаткових поясненнях та запереченнях представником відповідача зазначено, що позивач у своїх заявах по суті вказує на укладення кредитного договору від 30.12.2016, однак анкета-заява не містить істотних умов, зокрема розміру відсотків та комісій. Банк не довів, що застосовані Умови та Правила, а також Тарифи були надані позичальнику для ознайомлення та погодження. Заява від 03.08.2022 року підписана цифровим підписом, проте оригінал не надано, доказів цілісності документа та авторства немає. Розрахунок заборгованості включає безпідставні нарахування. 

 
Короткий зміст заперечень на додаткові пояснення, поданих представником позивача
 
Представник Банку зазначив, що підписання Гошкович В.Г. Заяви від 03.08.2022 року стилусом на планшеті регламентовано Постановою НБУ №151, є цифровим власноручним підписом. Відповідач активно користувалася кредитом, здійснювали платежі на його погашення та погашення заборгованості за відсотками та комісією, отже знала умови та погоджувалась з ними.

 
Позиція учасників в судовому засіданні
 
Представники позивача АТ КБ «ПриватБанк» Лаврук А.М. та Мороз І.С. у судових засіданнях наголошували, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 виникли кредитні правовідносини на підставі договору від 30.12.2016.
 
Позивач просить стягнути заборгованість за тілом у сумі 220 957,74 грн, що утворилось за період з 27.01.2022 - 22.09.2024 та за простроченими відсотками в сумі 44 906,08 грн за період з 01.08.2023 по 31.08.2024. Представники позивача підкреслювали, що предметом поданої позовної заяви є вимоги в межах саме цього періоду, суд не має права виходити за межі позовних вимог та розглядати інший період, який ними не охоплюється.
 
Належними та допустимими доказами доведено виконання банком зобов`язань з надання кредитних коштів, користування ними ОСОБА_1 , погашення останньою заборгованості як за тілом кредиту, так і за відсотками, що свідчить про погодження позичальника з умовами договору. Наявність заборгованості підтверджена випискою з рахунку ОСОБА_1 . Отже, є правові підстави для задоволення позовної заяви в повному обсязі.

 
Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні повідомила, що у 2016 році дійсно звернулась до позивача для відкриття кредитного карткового рахунку. Кредитними коштами почала користуватись значно пізніше, до цього використовувала картку як платіжний інструмент. Має додаток Приват24, у якому бачила, коли на балансі мінус. Чи входили туди відсотки та комісія, не знає. Вносила платежі на погашення саме від`ємного значення балансу.
 
Чи була у відділенні банку 03.08.2022 не пам`ятає, але зазначила, що приблизно у цей період закінчився строк дії картки, у відділенні при отриманні нової картки підписувала щось на планшеті, але що саме - не пам`ятає, вважала, що це заява про перевипуск картки. З умовами, правилами та тарифами надання кредитних коштів не ознайомлювалась.
 
Просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

 
Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві та додаткових поясненнях. Звертав увагу суду, що спір виник на підставі договору від 30.12.2016, який не містив умов нарахування відсотків, тарифів. Банк безпідставно нараховував відсотки та штучно збільшував заборгованість за тілом на суму 246 034 грн. 
 
Крім того, оскільки правовідносини виникли на підставі договору від 30.12.2016, розгляд справи тільки в межах періодів, зазначених представником позивача, не забезпечить повного та всебічного з`ясування обставин справи.
 
З приводу Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.08.2022 зазначив, що позивачем на виконання ухвали суду про витребування доказів не надано оригіналу цієї заяв, не доведено цілісності документа, в якому міститься підпис відповідача, а отже не доведено, що ОСОБА_1 ознайомилась та підписала саме цей документ у наданій суду редакції. Крім того, зазначена заява не стосується договору від 30.12.2016.

 
Установлені судом обставини, застосовані правові норми та мотиви ухваленого рішення
 
Судом установлено, що 30.12.2016 року шляхом підписання в простій письмовій формі Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг б/н відповідач ОСОБА_1 отримала у ПАТ КБ «ПриватБанк» (нині АТ КБ «ПриватБанк») кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Саме 30.12.2016 року Банк провів верифікацію клієнта ОСОБА_1 , й останньою був підписаний кредитний договір у формі Анкети-заяви.
 
На підставі укладеного Договору Банк відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок, ключами доступу до якого є пластикова картка або вказаний нею у заяві номер мобільного телефону для здійснення операцій по рахунку на підставі дистанційних розпоряджень клієнта. На підставі укладеного кредитного договору від 30.12.2016 року ОСОБА_1 видано пластикову картку як один з ключів до її карткового рахунку. 
 
Кредитними коштами відповідач почала користуватись з 27.04.2019, що підтверджено випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 22.09.2017 по 24.09.2024. До цього часу відповідач використовувала картку як платіжний інструмент: станом на 22.09.2017 на рахунку відповідача містились власні кошти у сумі 42 778, 71 грн. Відповідач періодично поповнювала картку та користувалась власними коштами до 27.04.2019. Саме 27.04.2019 ОСОБА_1 здійснила переказ зі своєї картки на суму 4 020 грн - більшу, ніж залишок коштів на ній (167,18 грн), тим самим почала користуватись кредитними коштами.
 
Судом встановлено та не оспорюється сторонами користування відповідачем кредитними коштами. 
 
Поряд із цим з`ясуванню підлягають питання, що включає в себе тіло кредиту, порядок нарахування відсотків, процентна ставка за використання кредитного ліміту, щомісячна комісія, її розмір, а також чи ознайомлена відповідач з усіма істотними умовами кредитного договору у виді користування кредитним лімітом.
 
В анкеті-заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 30.12.2016 зазначено, що відповідач згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг, а також, що вона ознайомилася та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
 
До позовної заяви позивач надав Витяг з “Умов та Правил надання банківських послуг” витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» Зазначені документи не підписані ОСОБА_1 , з їх змісту неможливо встановити редакцію цих документів, чи були вони чинні станом на 30.12.2016 чи на момент, коли відповідач почала користуватись кредитними коштами. Наданий позивачем наказ PR-2016-7124154 від 07.10.2016 не підтверджує, що витяг з “Умов та Правил надання банківських послуг” є редакцією, яка діяла на момент виникнення кредитних правовідносин між сторонами.
 
Поряд із цим, суд погоджується з доводами представника позивача про те, що саме по собі посилання відповідача та його представника на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин за наявності доказів користування кредитними коштами.
 
Як зазначалось вище, учасниками не оспорюється факт виникнення кредитних правовідносин та факт користування відповідачем кредитними коштами. Крім того вони доведені належними та допустимими доказами, зокрема випискою по рахунку ОСОБА_1 за період з 22.09.2017 по 24.09.2024, тому суд вважає встановленим факт виникнення між кредитодавцем та відповідачем кредитних правовідносин на підставі договору від 30.12.2016 та факт користування ОСОБА_4 кредитними коштами.
 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 30.12.2016 року станом на 22.09.2024 року становить 265 863 грн 82 коп. і складається із: заборгованості за тілом кредиту 220 957 грн 74 коп., заборгованості за процентами 44 906 грн 08 коп.
 
З поданого Банком розрахунку заборгованості та виписки про рух коштів на рахунку вбачається, що банк систематично нараховував та списував відсотки за користування кредитом на загальну суму 246 037 грн 60 коп, а також щомісячну комісію за обслуговування картки на загальну суму 16 300 грн. Загальна сума цих нарахувань становить 262 337 грн 60 коп., які до 07.08.2023 (останній раз користування кредитними коштами) були включені до складу заборгованості за тілом кредиту та як заборгованість за простроченими відсотками за користування кредитним лімітом та комісією.
 
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
 
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Отже зі змісту статей 633, 634 ЦК України вбачається, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
 
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
 
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення відсотків, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2016 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс на сайті:https://privatbank.ua як невід`ємні частини спірного договору.
 
Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.
 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Тарифи та Умови розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), комісії та відповідали розмірам та умовам у витягах, наданих банком до позовної заяви.
 
Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом (17.10.2024 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, оскільки вказані витяги не містять вказівки їх чинність станом на певну дату.
 
У постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) зазначено, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено представником позивача при розгляді вказаної справи.
 
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, пільгові періоди, комісії, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
 
При цьому, згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
 
З урахуванням викладеного, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді істотні умови в частині процентної ставки за користування кредитними коштами, розмір та терміни сплати комісії, тощо. Періодичне погашення заборгованості відповідачем, у тому числі відсотків, не є беззаперечним доказом обізнаності відповідача про тарифи, умови та правила користування кредитними коштами.
 
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
 
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
 
Дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
 
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
 
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг.
 
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
 
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
 
Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
 
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
 
Тому відсутні підстави вважати, що 30.12.2016 року при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» виконав вимоги, передбачені частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
 
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
 
Позивач просить стягнути заборгованість за простроченими відсотками за період з 01.08.2023 по 31.08.2024, у той же час наголошує, що ОСОБА_1 під підпис 03.08.2022 була ознайомлена з заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Таким чином відповідач була обізнана з тарифами, умовами, періодами та правилами надання банківських послуг.
 
Зазначену заяву, за твердженням позивача, ОСОБА_1 підписала на планшеті за допомогою стілусу. Таким чином документ було підписано за допомогою власноручного цифорвого підпису, що регламентовано Положенням про застосування цифрового власноручного підпису в банківській системі України, затвердженим Постановою Правління Національного банку України 13.12.2019 № 151 (надалі Положення).
 
Відповідно до підпункту 5 пункту 3 Положення цифровий власноручний підпис - власноручний підпис фізичної особи, створений на екрані електронного сенсорного пристрою та нерозривно пов`язаний з електронним документом, підписаним цим підписом.
 
Відповідно до пункту 11 Положення Банк зобов`язаний ознайомити клієнта банку з текстом документа, перед його підписанням цифровим власноручним підписом.
 
Технологія створення електронних документів, які клієнт підписує цифровим власноручним підписом, повинна забезпечувати гарантії того, що клієнт підписав саме той документ, з текстом якого він ознайомився.
 
Відповідно до п. 24 Положення Банк забезпечує доведення цілісності електронного документа та авторство цифрового власноручного підпису клієнта, в разі заперечення клієнтом факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин.
 
У справі, що розглядається, відсутні докази, які б пітверджували, що ОСОБА_1 підписувала саме той документ, який банк надав до суду під назвою Заява анкета про пиєднання до Умов та Правил надання послуг, тобто не надано доказів цілісності електронного документа та авторства власноручного підпису клієнта, тому відсутні підстави вважати, що зміст Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 03.08.2022, підписаний цифровим підписом відповідача, відповідає змісту документа, наданого суду. А отже, позивачем не доведено, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, базову відсоткову ставку та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку.
 
Крім того, у зазначеній заяві в Преамбулі вказано, що нижченаведені умови є новою редакцією цього підрозділу Умов та Правил надання банківських послуг та починають діяти для Клієнтів по чинним кредитам з моменту направлення їм повідомлення про зміну умов договору в порядку та на умовах, визначених Законом України “Про споживче кредитування” та цими Умовами та Правилами. Позивач не надав доказів направлення такого повідомлення відповідачу.
 
У судовому засіданні відповідач повідомила, що до відділення банку прийшла для перевипуску пластикової картки, тоді і ставила підпис стілусом на планшеті, вважаючи це підтвердженням, що вона отримує нову картку. Що також підтверджує, що відповідач не отримував від банку повідомлень про зміну умов договору.
 
Крім того, у вказаній заяві в п. 2.1. зазначено, що ця Заява про приєднання являє собою Генеральний кредитний договір. Таким чином не зрозуміло, чи це є окремим кредитним договором, а отже самостійною підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків і не пов`язаний з договором від 30.12.2016.
 
З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не доведено правових підстав для стягнення з відповідача відсотків за використання кредитного ліміту та щомісячної комісії. Розрахунки представника відповідача нарахованих та включених в заборгованість процентів за період з 22.09.2017 - 24.09.2024 в сумі 246 034,58 грн та нарахованих і включених в заборгованість комісій за аналогічний період в сумі 16 300 - відповідають даним у виписці по рахунку відповідача за цей період та математично є правильними. 
 
Представниками позивача зазначалось та підтверджується додатками до позовної заяви, що списання з рахунку клієнта процентів, що підлягають сплаті, відбувається у т. ч. за рахунок кредитного ліміту. Таким чином шляхом списання банком процентів та комісій - збільшується розмір кредитних коштів, на які нараховуються наступні відсотки та збільшується загальний розмір заборгованості за кредитом, у тому числі тілом.
 
Підсумовуючи, суд прийшов до висновку, що позивачем доведено належними, допустимими та достатніми доказами лише суму коштів банку в розмірі 3 526 грн 22 коп., якою фактично користувалась відповідач за вирахуванням внесених нею коштів, у тому числі списаних безпідставно нарахованих відсотків за користування кредитом у сумі 246 037 грн 60 коп. та щомісячної комісії у сумі 16 300 грн.
 
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в сумі 3 526,22 грн відповідачем в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Таким чином, суд вбачає наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором від 30.12.2016 в розмірі 3 526 грн 22 коп.
 
Оскільки позовну заяву задоволено частково, відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 53 грн.
 
Доказів понесення судових витрат зі сторони відповідача не надано, тому суд не вирішує це питання.
 
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
 
Керуючись ст.ст. 5, 10, 13, 19, 76, 77, 81, 263-265, 351, 352, 354 ЦПК України, суд

 
УХВАЛИВ:

 
Позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.12.2016 в сумі 3526 (три тисячі п`ятсот двадцять шість ) гривень 22 (двадцять дві) копійки.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судовий збір в сумі 53 (п`ятдесят три) гривні.
 
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

 
Відомості про учасників справи:

 
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», код ЄДРПОУ 14360570, адреса: вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, 01001.

 
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

 
Суддя          Д.Ю. Комарова