ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року	Львів	Справа № 460/4880/25 пров. № А/857/20742/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Ільчишин Н.В., Матковської З.М. 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року (суддя –Гресько О.Р., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного рішення – 07.05.2025), 
в адміністративній справі №460/4880/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні пенсії за віком №172850030808 від 05.01.2025; 2) зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача періоди роботи : з 01.09.1982 по 01.07.1983, з 28.03.2002 по 31.12.2003, з 01.11.2011 по 01.12.2012, з 28.11.2022 по 01.02.2023 та повторно розглянути заяву про призначення пенсії.
Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, у якому висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області задоволено повністю. Визнано протиправним рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії №172850030808 від 05.01.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області зарахувати до страхового стажу роботи ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1983 в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського, період підприємницької діяльності з 28.03.2002 по 31.12.2003, період роботи з 01.01.2011 по 30.11.2011 на посаді директора районного будинку культури смт.Клевань, період перебування на обліку в центрі зайнятості і отримання допомоги по безробіттю з 28.11.2022 по 01.02.2023, та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 28.01.2025 року про призначення пенсії із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні. Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судовий збір у розмірі 1211,20 грн.
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому таке підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що за наслідком розгляду заяви позивача від 28.01.2025 та доданих до неї документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Луганській області винесено рішення №172850030808 від 05.02.2025 про відмову в призначенні позивачу пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Підстав для призначення позивачу пенсії немає, оскільки первинними документами не підтверджено, що позивач має необхідний страховий стаж. Зокрема, пояснює, що до страхового стажу не зараховано: - період навчання з 01.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »; - з 18.04.1985 по 30.05.1985, оскільки позивача поновлено в складі студентів 2 курсу у зв`язку з поверненням із лав Радянської Армії наказом від 31.05.1985; - ведення підприємницької діяльності: - з 28.03.2002 по 31.12.2003, оскільки позивачем не надано документів про сплату страхових внесків, передбачених абзацами 2-3 пункту 4 Порядку № 637 та в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про звітність до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків; - з 01.01.2004 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 30.11.2011, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб звітності до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків. Також звертає увагу апелянт на те, що суд першої інстанції не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 у справі №460/4880/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено такі фактичні обставини справи.
28.01.2025 позивач ОСОБА_1 звернувся до Головного управляння Пенсійного фонду України в Рівненській області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (а.с. 19).
Вищезгадану заяву від 28.01.2025 згідно принципу екстериторіальності передано на розгляд Головного управляння Пенсійного фонду України в Луганській області, яким прийнято Рішення №172850030808 від 05.02.2025 про відмову позивачу у призначенні пенсії з підстав відсутності необхідного страхового стажу - 31 рік (наявний страховий стаж за даними ПФУ – 27 років 7 місяців 9 днів). Повідомлено позивача прро те, що до страхового стажу не зараховано: - навчання в Рівненському державному педагогічному інституті ім. Д.З. Мануїльського за довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17, виданою Рівненським державним гуманітарним університетом: з 01.09.1982 по 01.07.1983, оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 »; - ведення підприємницької діяльності: - з 28.03.2002 по 31.12.2003, оскільки позивачем не надано документів про сплату страхових внесків, передбачених абзацами 2-3 пункту 4 Порядку № 637 та в Реєстрі застрахованих осіб відсутні відомості про звітність до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків; - з 01.01.2004 по 31.12.2010, з 01.01.2011 по 30.11.2011, у зв`язку з відсутністю в Реєстрі застрахованих осіб звітності до Пенсійного фонду щодо нарахування заробітної плати та сплати страхових внесків (а.с.14, 63). 
Позивач, не погодившись з вищенаведеним рішенням відповідача, звернувся до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення, створенням мережі державних, комунальних приватних закладів для догляду непрацездатними.
Призначення, виплата та перерахунок призначеної пенсії регулюється Законами України «Про пенсійне забезпечення” від 5 листопада 1991 року №1788-XII (далі - Закон №1788-XII в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин), «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року№1058-IV (далі - Закон 1058-IV в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин ).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058 право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Статтею 24 Закону № 1058 визначено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Судом вірно встановлено, що станом на день звернення позивача з заявою про призначення пенсії за віком, позивач досяг віку 60 років.
При цьому, Рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії ґрунтувалось, на відсутності необхідного страхового стажу – 31 року.
Так, згідно записів №3 / 4 в трудовій книжці в період з 01.09.1982 по 15.08.1989 позивач навчався в Рівненському державному педагогічному університеті ім. Д.З. Мануїльського на денній формі навчання.
Водночас, в період з 02.07.1983 по 18.04.1985 проходив військову службу, що підтверджується копією військового квитка.
Щодо неврахування відповідачем періоду навчання з 01.09.1982 по 01.07.1983, згідно довідки від 04.11.2024 №299-01/1-17 виданої Рівненським державним гуманітарним університетом, оскільки в наказах на зарахування та відрахування зазначено прізвище « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 », то колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 56 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що до стажу роботи зараховується серед іншого, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі (частина Д коментованої статті)
Згідно статті 62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджений Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок №637).
Відповідно до пункту 1 Порядку №637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Період навчання за денною формою здобуття освіти у закладах вищої освіти (крім періоду навчання за денною формою здобуття освіти на підготовчих відділеннях у закладах вищої освіти), професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання (пункт 8 Порядку №637).
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються додаткові докази, зазначені у пункті 3 Порядку №637: довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи, а період навчання підтверджується виданими навчальним закладом дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
Як зазначалось вище, в трудовій книжці позивача наявний запис №3 та №4 про періоди навчання в Рівненському державному педагогічному університеті ім. Д.З. Мануїльського. Записи про періоди навчання позивача є чіткими, чітко прослідковується наявність відтиску печатки підприємства, є підписи відповідального за ведення трудових книжок, дати та номера наказів про зарахування та відрахування.
Також, позивач одночасно із заявою про призначення пенсії подав органам ПФУ диплом серії НОМЕР_1 , що підтверджується відповідною розпискою-повідомленням, який містить інформацію щодо періодів навчання позивача, зокрема про те, що у 1982 він вступив до навчального закладу та у 1989 закінчив повний курс навчання.
Період навчання позивача також підтверджено архівною довідкою від 04.11.2024 №299-01/1-17, виданою Рівненським державним гуманітарним університетом.
Щодо зазначення в архівній довідці прізвища « ОСОБА_2 », що не відповідає паспортним даним заявника « ОСОБА_3 », та суд першої інстанції вірно зазначив, що з довідки від 04.11.2024 №299-01/1-17 видно, що адресатом зазначено ОСОБА_1 , а тому доводи про розбіжності написання прізвища «І»-«И» не можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на навчанні, а не правильність записів.
Таким чином, суд дійшов вірного висновку, що відповідач протиправно не врахував до страхового стажу позивача період навчання з 01.09.1982 по 01.07.2023 в Рівненському державному педагогічному університеті ім. Д.З. Мануїльського на денні формі навчання.
Щодо не врахування позивачу до страхового стажу періоду ведення підприємницької діяльності, то колегія суддів зауважує наступне.
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію ФОП №329164, позивач здійснював підприємницьку діяльність як ФОП з 28.03.2002 по 17.01.2017.
Згідно з підпункту 3 підпункту 3-1 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV, до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Відповідно до статті 1 Указу Президента України Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва №727/98 від 03.07.1998, спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується, зокрема, для фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень.
Відповідно до розділу II пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01 липня 2000 року підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01 січня 2004 року - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
Постановою Кабінету Міністрів України Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній №793 від 03.10.2018 внесено зміни до п. 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній, затвердженого постановою кабінету Міністрів України №637 від 12.08.1993, пункт 4 доповнено абзацом наступного змісту: Періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 року по 31 грудня 2003 року зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Таким чином, обов`язковою умовою для зарахування до страхового стажу періоду здійснення особою підприємницької діяльності є сам лише факт сплати за такий період внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (єдиного соціального внеску) незалежно від їх розміру.
Враховуючи вищенаведене, до страхового стажу включаються період здійснення особою підприємницької діяльності за таких умов: - до 01 травня 1993 року час роботи осіб, які займаються підприємницькою діяльністю, зараховується до трудового стажу за наявності довідки Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків; - до 01 січня 1998 року підтверджується спеціальним торговим патентом, патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків; - з 01 січня 1998 року до 01 січня 2004 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців, якщо вони підтвердженні довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності та застосування спрощеної системи оподаткування; - з 01 січня 2004 року по 31 грудня 2017 року періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування зараховуються до страхового стажу за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
При цьому, судом першої інстанції вірно встановлено та враховано, що перебуваючи на обліку в податковому органі як суб`єкт підприємницької діяльності, позивач подавав відповідну звітність та сплачував податки по фіксованому патенту як особа, яка перебувала на спрощеної системи оподаткування.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для зарахування до страхового стажу позивача періодів провадження ним підприємницької діяльності з 28.03.2002 по 31.12.2003.
Щодо не врахування до страхового стажу позивача періоду роботи на посаді директора районного будинку культури смт. Клевань з 01.11.2011 по 01.12.2011, то колегія суддів враховує, що згідно записів трудової книжки №13-14 позивач працював з 01.01.2011 по 31.12.2012.
Згідно форми РС-право, спірний період зараховано двома періодами з 01.01.2011 по 31.10.2011 та з 01.12.2011 по 31.12.2011.
Судом першої інстанції вірно взято до уваги зміст трудової книжки та враховано, що записи в ній щодо даного періоду виконано без перекреслень, виправлень, у чіткій послідовності та відповідності дати, які завірені підписами та печатками роботодавця.
При цьому, судом вірно зазначено, що у вказаний період позивач мав статус найманого працівника, а тому обов`язок сплати страхових внесків згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (частини шоста та дванадцята статті 20) та обов`язок сплати єдиного внеску згідно Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (пункт 10 частини першої статті 1, частини першої статті 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. 
Працівник не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем-платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу заявника (форма Ок-5)) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 в справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 в справі № 805/3362/17-а.
Тому, період з 01.11.2011 по 01.12.2012 також протиправно не зараховано відповідачем до страхового стажу позивача.
Щодо не зарахування до страхового стажу позивача періоду роботи з 28.11.2022 по 01.02.2023, то колегія суддів враховує, що згідно записів трудової книжки №17-18, позивач перебував на обліку в Рівненській районній філії Рівненського обласного центру зайнятості.
Згідно довідки №196 від 02.02.2023, виданої Рівненською районною філією Рівненського ОЦЗ, уточнено інформацію, що позивач з 21.01.2022 по 01.02.2023 перебував на обліку та отримував допомогу по безробіттю.
Однак, згідно форми РС-право видно, що період безробіття зараховано до страхового стажу з 27.01.2022 по 27.11.2022.
Колегія суддів звертає увагу на те, що до страхового стажу для обчислення пенсії зараховуються ті періоди, протягом яких людина підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а за період з дати набрання чинності Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (з 1 січня 2004 року) – щомісяця сплачені страхові внески. 
Статтею 24 цього Закону визначено, що страховий стаж після 1 січня 2004 року обчислюється за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до набрання ним чинності – в порядку, визначеному раніше діючим законодавством.
Відповідно до статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» до стажу для обчислення пенсії зараховується період одержання допомоги по безробіттю. Підставою для зарахування періоду до 1 січня 2004 року є записи у трудовій книжці, внесені органом державної служби зайнятості населення. За відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи, підтвердити період одержання допомоги по безробіттю можна на підставі відповідної довідки служби зайнятості, що передбачено Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637.
Після 1 січня 2004 року до страхового стажу зараховуються періоди, коли людина перебувала на обліку в центрі зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації (стаття 24 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”).
Колегія суддів бере до уваги те, що матеріалами справи підтверджено перебування позивача на обліку в центрі зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, а тому відповідач протиправно не врахував період з 28.11.2022 по 01.02.2023.
З огляду на вищевикладене суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для визнання протиправними та скасування рішення відповідача про відмову в призначенні пенсії позивачу, а також зобов`язання відповідача зарахувати до стажу спірні періоди та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком із урахуванням висновків суду, викладених у даному рішенні суду.
Водночас, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення щодо задоволення позовних вимог, у абзаці другому резолютивної частини рішення помилково вказав « від 05.01.2025», замість « від 05.02.2025». Суд апеляційної інстанції розцінює таку помилку як допущену судом описку, яку може бути усунуто судом першої інстанції в порядку статті 253 КАС України. 
З урахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції доходить висновку, що судом першої інстанції всебічно з`ясовано обставини справи, рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому немає підстав для його скасування.
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження).
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області – залишити без задоволення. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 07 травня 2025 року в адміністративній справі №460/4880/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	З. М. Матковська