ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 р.	Справа № 619/5472/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Перцової Т.С. , Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Овсянніков В.С., по справі № 619/5472/25
за позовом ОСОБА_1 
до Департаменту патрульної поліції   
про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення,

ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення, у якому просив:
- визнати протиправними дії Інспектора від 2 взводу 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області сержанта патрульної поліції Мяло Владислава В`ячеславовича щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та скасувати постанову серії ЕНА № 5627302 від 02.09.2025, якою на ОСОБА_1 було накладено стягнення – штраф у розмірі 1700 грн за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14.11.2025 у справі № 619/5472/25 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, яку аргументує порушенням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи та просить ухвалити постанову, якою скасувати рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.11.2025 у справі № 619/5472/25 та прийняти нову постанову, якою позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.
В апеляційній скарзі позивач вказує, що використання уповноваженою особою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCAM в спосіб тримання в руках не може бути визнаний таким, що відповідає нормам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», оскільки за змістом цієї норми технічний засіб може бути монтований/розміщений по зовнішньому периметру доріг і будівель. Позивач наголошує на недопустимості врахування судом першої інстанції листа ДП «Укрметртестстандарт», оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який визначає порядок застосування такого приладу в Україні.
Також в апеляційній скарзі позивач вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що в зоні руху позивача, де його було зупинено поліцейськими, встановлено знак 5.49 «Початок населеного пункту» і відповідно діяли обмеження швидкості руху для населених пунктів, постанова також не містить інформації щодо наявності в зоні руху позивача знаку 5.49 «Початок населеного пункту».
Додатково позивач звертає увагу на те, що відповідачем не надано належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого частиною 4 статті 122 КУпАП, оскільки дані з лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCam не можуть бути визнані належними та допустимими доказами вчинення позивачем адміністративного правопорушення, обставини якого викладені в спірній постанові; інших доказів на підтвердження порушення позивачем п.п.12.4 ПДР України відповідачем не надано.
В апеляційній скарзі позивач посилається на положення статті 279 КУпАП та п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 щодо процедури розгляду справи.
23.12.2025 до Другого апеляційного адміністративного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу, в якій Департамент патрульної поліції просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.11.2025 року у справі № 619/5472/25 - без змін.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України), суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши наявні у них докази, обговоривши підстави та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 02.09.2025 інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області сержантом поліції Мялом В.В. винесено постанову серії ЕНА № 5627302 від 02.09.2025 відносно ОСОБА_1 за порушення ч. 4 ст. 122 КУпАП України, а саме: 02.09.2025 о 09:36 по дорозі М-03: Київ – Харків – Довжанський, 360 км, у м. Решетилівка, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом моделі «Nissan Rogue», державний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 125 (сто двадцять п`ять) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху у межах населеного пункту на 75 (сімдесят п`ять) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України. Швидкість вимірювалась приладом TruCAM ТС000776.
Вважаючи дії відповідача протиправними, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 5627302 від 02.09.2025.
Залишаючи позовну заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що постанова серії ЕНА № 5627302 від 02.09.2025 винесена відповідачем у межах повноважень, зміст постанови відповідає вимогам ст. 283-284 КУпАП, адміністративне стягнення накладено у межах санкції статті, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 7 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Відповідно до статті 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі статтею 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України від 02.07.2015 №580-VIII «Про Національну поліцію» (далі – Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Порядок дорожнього руху на території України, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353, встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (із змінами та доповненнями, далі – ПДР України).
Пунктами 1.3 та 1.9. ПДР України встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.3 ПДР України, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Пунктом 12.4. Правил визначено, що у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Відповідно до частини 1 статті 122 КУпАП, за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками встановлено відповідальність у вигляді накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно зі статтею 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил випуску у плавання малих, спортивних суден і водних мотоциклів, правил судноплавства на морських і внутрішніх водних шляхах, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів, зокрема, передбачені частиною 1 статті 122.
Відповідно до статті 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, крім даних, визначених частиною 2 цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис; розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
При цьому, за приписами пункту 4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 № 1408/27853 (далі – Інструкція № 1395), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Згідно з пунктом 2 Розділу IV «Постанова по справі про адміністративне правопорушення» Інструкції № 1395, зміст постанови по справі про адміністративне правопорушення повинен відповідати статті 283 КУпАП.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Законодавством передбачено зміст постанов у справах про адміністративні правопорушення, зокрема, зазначення в постанові відомості про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис правопорушення.
Відповідно до частини 1 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У відповідності до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як вбачається з матеріалів справи, постановою серії ЕНА № 5627302 від 02.09.2025, винесеною інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області сержантом поліції Мялом В.В., притягнено ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 4 статті 122 КУпАП., накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1700 грн.
У вказаній постанові зазначено, що 02.09.2025 о 09:36 у м. Решетилівка, дорога М-03: Київ – Харків – Довжанський, 360 км, водій, керував транспортним засобом моделі «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , зі швидкістю 125 (сто двадцять п`ять) км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху у межах населеного пункту на 75 (сімдесят п`ять) км/год, чим порушив п. 12.4 ПДР України, що зафіксовано на прилад вимірювання швидкості TruCAM ТС000776.
На підтвердження обставин справи відповідачем до відзиву на позовну заяву додано відеозапис з приладу TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТС000776), відеозапис з портативного відеореєстратора 0172920 та фото з приладу TruCam.
Зокрема, з фото та відео з приладу TruCam ТС000776 встановлено, що автомобіль моделі «Nissan» 02.09.2025 о 09:19 рухався дорогою М-03: Київ – Харків – Довжанський, 360 км зі швидкістю 125 км/год, ліміт швидкості на даній ділянці складав 50 км/год.
Колегія суддів вказує на те, що зазначені докази відображають обставини, описані в оскаржуваній постанові, є належними та достатніми в адміністративній справі, про їх наявність зазначено в постанові серії ЕНА №5627302 від 02.09.2025.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що постанова серії ЕНА №5627302 від 02.09.2025 не містить інформації щодо наявності в зоні руху позивача знаку 5.49 «Початок населеного пункту», оскільки включення даної інформації до постанови у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху не передбачене положеннями статті 283 КУпАП.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність належних доказів допущення позивачем адміністративного правопорушення.
Доводи відповідача про відсутність належних доказів для притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП згідно з наданими відповідачем матеріалами не знайшли підтвердження в ході розгляду колегією суддів.
Також колегія суддів відхиляє посилання позивача на положення статті 279 КУпАП та п. 9 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 щодо процедури розгляду справи з огляду на таке.
Статтею 279 КУпАП встановлено порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення. Так, розгляд справи розпочинається з оголошення складу колегіального органу або представлення посадової особи, яка розглядає дану справу.
Головуючий на засіданні колегіального органу або посадова особа, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення. На засіданні заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання.
Як було зазначено раніше, процедуру оформлення поліцейськими підрозділів поліції та поліцейськими, на яких покладаються обов`язки із забезпечення безпеки дорожнього руху в окремих регіонах та населених пунктах, де тимчасово відсутня патрульна поліція (далі поліцейський), матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, визначає Інструкція №1395.
Пунктом 9 розділу ІІІ Інструкції № 1395 встановлено, що розгляд справи розпочинається з представлення поліцейського, який розглядає цю справу. Поліцейський, що розглядає справу, оголошує, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Після цього оголошується протокол про адміністративне правопорушення (якщо складення протоколу передбачається КУпАП), заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішуються клопотання. Під час розгляду справи потерпілого може бути опитано як свідка.
Таким чином, зазначені вище норми права визначають порядок розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Як зафіксовано на записі відеореєстратора 0172920, інспектор 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області сержант поліції Мяло В.В. представився, оголосив, яка справа підлягає розгляду, хто притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснив позивачу його права і обов`язки, заслухав заперечення позивача, ознайомив позивача із відеозаписом правопорушення, зафікосованим на прилад TruCam ТС000776, надав позивачу можливість заявити клопотання.
Отже, колегія суддів доходить висновку про дотримання інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції у Полтавській області сержантом поліції Мяло В.В. процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення при винесенні оскаржуваної постанови.
Щодо доводів позивача про те, що використання уповноваженою особою лазерного вимірювача швидкості ТЗ TruCAM в спосіб тримання в руках не може бути визнаний таким, що відповідає нормам статті 40 Закону України «Про Національну поліцію», колегія суддів зазначає наступне.
Як передбачено статтею 31 Закону України від 02.07.2015 № 580-VIII «Про Національну поліцію», поліцією можуть застосовуватися такі превентивні заходи, зокрема: перевірка документів особи; опитування особи; зупинення транспортного засобу; застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису, засобів фото - і кінозйомки, відеозапису.
За приписами статті 40 Закону №580-VIII, поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення:
1) фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень;
2) технічні прилади та технічні засоби з виявлення радіаційних, хімічних, біологічних та ядерних загроз;
3) безпілотні повітряні судна та спеціальні технічні засоби протидії їх застосуванню;
4) спеціальні технічні засоби перевірки на наявність стану алкогольного сп`яніння;
5) спеціалізоване програмне забезпечення для здійснення аналітичної обробки фото- і відеоінформації, у тому числі для встановлення осіб та номерних знаків транспортних засобів.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Поліція може використовувати інформацію, отриману за допомогою фото- і відеотехніки, технічних приладів та технічних засобів, що перебувають у чужому володінні.
Таким чином, колегія суддів зазначає, що норми статті 40 Закону №580-VIII жодним чином не зобов`язують органи поліції здійснювати закріплення технічних приладів, а лише передбачають таку можливість. Дані норми не передбачають заборону використання технічних засобів у інший спосіб, зокрема тримання в руках.
Судом встановлено, що порушення, визначене п.12.4 ПДР України, зафіксовано відповідачем за допомогою відповідного технічного засобу ТruСаm LTI 20/20 ТС000776.
На відеозаписі та фотознімку фіксації перевищення швидкості з приладу ТruСаm LTI 20/20 ТС000776 зафіксовано, що саме на автомобіль моделі «Nissan», державний номерний знак НОМЕР_1 , який рухається, наведено покажчик вимірювання швидкості. На фотознімку фіксації перевищення швидкості з приладу міститься інформація, а саме: дата та час вчинення правопорушення – 02.09.2025, 09:19; фіксація автомобіля з чітким зображенням державного номерного знаку – НОМЕР_1 ; швидкість руху автомобіля – 125 км/ год; ліміт швидкості – 50 км/год.
При цьому, відповідачем до суду було надано копію свідоцтва № 22-01/32618 від 20.11.2024, виданого ДП «Укрметртестстандарт», про повірку ТruСаm ІІ LTI 20/20 ТС ТС000776, згідно з якою встановлено, що лазерний вимірювач швидкості автотранспортних засобів LTI 20/20 TruCAM ІІ ТС ТС000776 відповідає вимогам технічної документації на вимірювач та є чинним до 20.11.2025. 
Також відповідачем до суду було надано копію експертного висновку № 04/04/02-15478/ВН від 18.09.2024, згідно з яким в об`єкті експертизи, зокрема, стосовно ТruСаm ІІ LTI 20/20 ТС000776, правильно реалізовано криптографічний алгоритм шифрування AES, визначений п. 5.2 ДСТУ ISO/IEC 18033-3:2015.
Додатково відповідач надав копію листа ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/30 від 01.07.2025, згідно з яким прилади TruCAM конструктивно створені для утримування в руках під час вимірювань швидкості руху транспортних засобів. У листі зазначено, що основне призначення даних приладів – це експлуатація в ручному режимі за утримування приладу в руках за безпосередньої участі оператора; прилади TruCАМ можуть працювати як в ручному режимі, так і в автоматичному.
Отже, колегія суддів зазначає, що лазерний вимірювач TruCАМ відноситься до ручних вимірювачів швидкості транспортних засобів, та, крім основного, ручного режиму роботи, вимірювач TruCАМ також може бути застосований для проведення вимірювання швидкості руху транспортного засобу в автоматичному режимі.
Згідно зі свідоцтвом про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки № 22-01/32618 від 20.11.2024, виданим ДП «Укрметртестстандарт», діапазон вимірювань швидкості TruCАМ LTІ 20/20 – від 2 км/год до 320 км/год. Максимально допустима похибка при вимірювання швидкості в ручному та автоматичному режимах: ±2 км/год в діапазоні від 2 км/год до 200 км/год; ±1 % в діапазоні від 201 км/год до 320 км/год.
Отже, використання приладу TruCАМ відбувається як в автоматичному, так і в ручному режимі не є порушенням.
З огляду на викладене, колегія суддів доходить висновку про те, що прилад TruCAM LTI 20/20 міг бути застосований поліцейським в ручному режимі для виявлення та фіксування правопорушення, описаного в оскаржуваній постанові.
Доводи позивача стосовно недопустимості врахування судом першої інстанції при розгляді справи листа ДП «Укрметртестстандарт», оскільки вказаний лист не є нормативно-правовим актом, який визначає порядок застосування такого приладу в Україні, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на те, що лист ДП «Укрметртестстандарт» № 22-38/30 від 01.07.2025 має загальний інформаційний характер з приводу способів використання приладу TruCAM LTI 20/20. Позиція суду про можливість використання приладу TruCam LTI 20/20 у ручному режимі ґрунтується на підставі аналізу положень чинного законодавства та наявних у матеріалах справи доказів, у тому числі свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки, експертного висновку.
Щодо доводів позивача про те, що матеріали справи не містять доказів того, що в зоні руху позивача, де його було зупинено поліцейськими, встановлено знак 5.49 «Початок населеного пункту» і відповідно діяли обмеження швидкості руху для населених пунктів, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 5 розділу 33 «Дорожні знаки» ПДР України, знак 5.49 «Початок населеного пункту» містить найменування і початок забудови населеного пункту, в якому діють вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Знак 5.50 «Кінець населеного пункту» позначає місце, з якого на даній дорозі втрачають чинність вимоги цих Правил, що визначають порядок руху в населених пунктах.
Окрім того, пунктом 5 розділу 33 ПДР України закріплено, що знаки 5.49 і 5.50 установлюються на фактичній межі забудови, яка прилягає до дороги.
У матеріалах справи міститься лист ТОВ «ОНУР КОНСТРУКЦІОН ІНТЕРНЕШНЛ» № 02/08/24 від 02.08.2024, згідно з яким на автомобільній дорозі М-03: Київ – Харків – Довжанський (304+950 км) у м. Решетилівка встановлені дорожні знаки 5.49 та 5.50 (початок та кінець населеного пункту).
Отже, колегія суддів зазначає, що дорожні знаки 5.49 та 5.50 розташовані в межах м. Решетилівка Полтавської області на автомобільній дорозі М-03: Київ – Харків – Довжанський (304+950 км), у тому числі дані дорожні знаки були розміщені у м. Решетилівка станом на день винесення оскаржуваної постанови (02.09.2025).
Стосовно доводів позивача про те, що оскаржувана постанова не містить зазначення адреси з прив`язкою до найближчої адреси будинку від місця скоєння правопорушення, колегія суддів вказує, що у постанові зазначена дорога, якою пересувався позивач, та вказівка на відрізок цієї дороги, а саме: АД М03 Київ – Харків – Довжанський, 306 км.
Крім цього, колегія суддів звертає увагу, що з координат, автоматично зафіксованих приладом TruCAM LTI 20/20 при здійсненні заміру швидкості автомобіля позивача (49°34'51.7"N 34°05'40.3"E) встановлено, що даний прилад знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка, відстань від приладу до автомобіля позивача становила 426,1 м. (а.с. 126), з чого слідує, що автомобіль позивача знаходився в межах населеного пункту м. Решетилівка.
Доводи представника позивача про те, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачу було відмовлено у задоволенні клопотання про надання правової допомоги колегія суддів вважає безпідставними, адже на записі відеореєстратора 0172920 зафіксовано, що позивач не заявляв такого клопотання, відповідно, інспектор від 2 взводу 4 роти 1 батальйону управління патрульної поліції в Полтавській області сержант патрульної поліції Мяло В.В. не відмовляв позивачу у задоволенні клопотання про надання правової допомоги.
Враховуючи зазначене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання противоправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги не знайшли підтвердження під час розгляду колегією суддів.
Відповідно до статті 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14.11.2025 по справі № 619/5472/25 - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	Т.С. Перцова   С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено 10.02.2026 року