Справа № 463/5486/24                                Головуючий у 1 інстанції: Ціпивко І. І. 
Провадження № 22-ц/811/2455/25                        Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       12 грудня 2025 року року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Шандри М.М.
суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.
секретаря: Чижа Л.М.
за участю: представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , 
представника ДГГП «Ліси України» - Митровки Я.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» в особі філії «Львівське лісове господарство» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення суми середнього заробітку,
ВСТАНОВИЛА:
ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ДСГП «Ліси України» в особі філії «Львівське лісове господарство», в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» від 15.05.2024 № 34/К/тр «Про звільнення ОСОБА_3 », поновити його на посаді головного лісничого з 15.05.2024 та стягнути суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.04.2024  у справі № 463/10998/23 його поновлено на роботі на посаді головного лісничого філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України». На виконання вказаного рішення суду філією «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» винесено наказ «Про поновлення на роботі  ОСОБА_3 , відповідно до якого позивача поновлено на роботі на посаді головного лісничого філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 06.07.2023. Згідно із цим  наказом ОСОБА_1  мав приступити до роботи 29.04.2024. Водночас ОСОБА_1  посадовими особами філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» взагалі не було поінформовано про винесення такого наказу. Після ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження позивач невідкладно прибув до офісу філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України», де ним була підготовлена та подана заява, згідно із якою ОСОБА_1 просив повідомити про дату та час оголошення йому наказу від 29.04.2024 та про фактичне допущення до виконання своїх трудових обов`язків за посадою головного лісничого філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України». Цього ж дня (03.05.2024) ОСОБА_1 було надано/вручено для ознайомлення: копію наказу від 29.04.2024 №29/К/тр про поновлення його роботі; зобов`язання працівника ДП «Ліси України»; зобов`язання про ознайомлення із Антикорупційною програмою ДП «Ліси України»; посадову інструкцію головного лісничого (код КП 1221.1); акти про відсутність його на роботі з 29.04.2024 по 03.05.2024 (5 шт.). Вважає, що такі дії посадових осіб філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» щодо проведення так званого поновлення позивача на роботі за рішенням суду (в т.ч. щодо ознайомлення ОСОБА_1 із самим наказом про його поновлення), не відповідають нормам закону та спрямовані не на відновлення попередньо порушених прав працівника, які були захищені судовим рішенням, а на повторне незаконне звільнення. Таке звільнення вважає незаконним, проведеним із порушенням трудового законодавства. Відтак вважає помилковим посилання роботодавця при його звільненні на п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України. 
На підставі наведеного просив задовольнити його позов.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 06.06.2025у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду оскаржив  ОСОБА_1 .
Зазначає, що предметом спору у справі № 463/5486/24 є скасування наказу філії «Львівське лісове господарство» ДСГП «Ліси України» № 34/К/тр від 15.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_3 » і, як наслідок, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Звертає увагу на те, що відповідач мав обов`язок поновити ОСОБА_1 на роботі на підставі рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11.04.2024 у справі №463/10998/23, оскільки у відповідній частині воно підлягало негайному виконанню незалежно від набрання законної сили у цілому, апеляційного оскарження чи навіть результатів такого оскарження. Ухвалюючи оскаржуване рішення, Личаківський районний суд м.Львова (підмінив) предмет спору у ній з предметом спору у справі №463/10998/23, адже цей предмет і пов`язані з ним підстави позову стосуються не правомірності дій відповідача стосовно звільнення позивача у липні 2023 року, а протиправності зовсім інших дій ДСГП «Ліси України» в особі Філії «Львівське лісове господарство» під час звільнення ОСОБА_1 у травні 2024 року. Описана вище протиправність дій відповідача під час «останнього» звільнення позивача не перебуває у жодному зв`язку із правильністю «попереднього» звільнення і законністю рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11.04.2024 у справі № 463/10998/23. Про таку «пов`язаність» могло б йтись виключно у разі виконання чи невиконання відповідачем цього рішення, а не у випадку повністю «самостійного» протиправного звільнення позивача після його виконання. Проте, суд першої інстанції не надав оцінки доказам, якими позивач обгрунтував протиправність оскаржуваного наказу про звільнення і визначив головною (єдиною) підставою відмови у позові «відсутність трудових відносин між позивачем і відповідачем після 06.07.2023», яка, у свою чергу, нібито «випливає» з остаточного результату розгляду судами різних інстанцій справи №463/10998/23
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Від ДСГП «Ліси України» надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу. 
У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 – Фостяк О.Я. підтримав апеляційну скаргу з підстав, зазначених у ній, представник ДГГП «Ліси України» - Митровка Я.В. заперечив проти задоволення апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).
Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.
З матеріалів справи вбачається, що наказом ДСГП«Ліси України» від 04.07.2023 № 667-к ОСОБА_1 звільнено з посади директора філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 05.07.2023 за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст. 36 КЗпП України.
Відповідний запис 05.07.2023 внесено до трудової книжки позивача під номером 32.
Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 11.04.2024 у справі №463/10998/23 ОСОБА_1 поновлено на посаді головного лісничого філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» з 06.07.2023. Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.
Згідно з наказом № 29/К/тр від 29.04.2024 ОСОБА_1 поновлено на роботі на посаді головного лісничого філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» (запис у трудовій книжці відсутній). Наказ № 29/К/тр від 29.04.2024 «Про поновлення на роботі Антона Косовського» було винесено на виконання вимоги рішення суду щодо його негайного виконання.
Відповідно до актів від 29.04.2024, 30.04.2024, 01.05.2024, 02.05.2024, 03.05.2024 ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці.
Згідно з наказом № 34/К/тр від 15.05.2024 ОСОБА_1 звільнено з роботи з 15.05.2024 за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Постановою Львівського апеляційного суду від 24.10.2024, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 05.03.2025, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 11.04.2024 у справі № № 463/10998/23 скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
Наказом № 122/К/тр від 04.11.2024 у зв`язку із ухваленням постанови апеляційним судом від 24.10.2024 скасовано наказ № 29/К/тр від 29.04.2024 «Про поновлення на роботі ОСОБА_3 ».
У цій справі предметом оскарження є наказ № 34/К/тр від 15.05.2024 про звільнення ОСОБА_1 з роботи з 15.05.2024 за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 43 Конституції України установлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
За приписами статті 2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.
Згідно зі статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку (у разі наявності) або відомості про трудову діяльність з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я, відповідний військово-обліковий документ та інші документи.
При укладенні трудового договору громадянин, який вперше приймається на роботу, має право подати вимогу про оформлення трудової книжки.
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Суд може визнати трудовий договір укладеним за відсутності наказу чи розпорядження, лише за умови дотримання інших умов, необхідних для його укладення, зокрема виконання працівником обов`язку щодо надання паспорта або іншого документу, що посвідчує особу, трудової книжки, а у випадках, передбачених законодавством, - також документу про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інших документів, за наявності письмових чи інших доказів дотримання цих умов, окрім показань свідків.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від: 06.04.2020 у справі № 462/7621/15-ц, 08.09.2023 у справі № 132/1587/22.
Підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45) (пункт 4 частини першої статті 36 КЗпП України).
Частиною першою статті 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції правильно виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів щодо перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем на момент винесення оскаржуваного наказу.
Так, постановою Львівського апеляційного суду від 24.10.2024 у справі № 463/10998/23, яка має преюдиційне значення для розгляду даної справи, встановлено, що наказом ДСГП «Ліси України» від 04.07.2023 № 667-к ОСОБА_1 звільнений з посади директора філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» 05.07.2023 за угодою сторін відповідно до пункту першого частини першої статті 36 КЗпП України. 
Між сторонами не виникли трудові відносини з прийняттям наказу № 29/К/тр від 29.04.2024«Про поновлення на роботі ОСОБА_3 », оскільки такий наказ приймався з огляду на необхідність негайного виконання рішення Личаківського районного суду м.Львова від 11.04.2024 у справі № 463/10998/23, яке в подальшому було скасоване у апеляційному порядку постановою Львівського апеляційного суду від 24.10.2024 з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі в повному обсязі. Постановою Верховного Суду від 05.03.2025 залишено без змін постанову апеляційного суду від 24.10.2024.
Тобто трудові відносини між ОСОБА_1 та ДП «Ліси України» (його відокремленими підрозділами) не виникали після звільнення його 05.07.2023 із посади директора філії «Львівське лісове господарство» ДП «Ліси України» та до прийняття наказу №34/К/тр від 15.05.2024 «Про звільнення ОСОБА_3 », що є предметом спору у даній справі.
Відсутність трудових правовідносин між сторонами з 05.07.2023 виключає можливість застосування у даному випадку положень трудового законодавства щодо порядку звільнення та забезпечення гарантій прав працівника до обставин, які відбулися після вказаного припинення трудових відносин.
З огляду на вказане, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
При цьому, судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що у матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до відповідача щодо приведення записів у його трудовій книжці у відповідність до норм чинного законодавства України і такий не позбавлений можливості звернутися із таким зверненням до відповідача.
Доводи апеляційної скарги правильних висновків районного суду не спростовують. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення – без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, 
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 06 червня 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня її ухвалення.

Повний текст постанови складено: 12.12.2025

Головуючий                
                                       
Судді