П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

04 грудня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/4025/25	

Категорія:111030000          Головуючий в 1 інстанції: Потоцька Н.В.
          Місце ухвалення: м. Одеса
          Дата складання повного тексту:18.07.2025р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

головуючого           – Бітова А.І.
суддів                     – Лук`янчук О.В.
 – Ступакової І.Г.

у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), справа розглянута за правилами п.3 ч.1 ст. 311 КАС України,

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління (далі – ГУ) ДПС у м. Києві про скасування податкове повідомлення-рішення №43974-1305 від 28 квітня 2017 року, яке прийняте ГУ ДФС у м. Києві, та яким було нараховано ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" у розмірі 481 560,53 грн.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач вказував, що податкове повідомлення-рішення №43974-1305від 28 квітня 2017 року прийняте з порушенням вимог діючого законодавства без належних підстав та з невірно визначеними показниками. Об`єктом оподаткування в даному випадку є земельна ділянка площею 0,3066 га з кадастровим номером 8000000000:90:113:0031, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 , що використовувалася фізичною особою ОСОБА_1 за фактом володіння розташованою на зазначеній земельній ділянці нежитловою будівлею (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1933216080000). У позивача відсутня будь-яка конкретна інформація щодо вихідних показників, на підставі яких здійснено розрахунок, бази оподаткування, складових та формул здійснення розрахунку податкового зобов`язання. Тобто податкове повідомлення рішення за формою не відповідає вимогам діючого законодавства, оскільки не містить відповідного розрахунку податкового зобов`язання.
Позивач зазначав, що кінцевою датою визначення контролюючим органом податкового зобов`язання за платежем земельний податок з фізичних осіб за 2017 рік є 01 травня 2017 року, а до 01 липня 2017 року контролюючий орган зобов`язаний надіслати платнику відповідне податкове повідомлення-рішення, при цьому обов`язок по вірному нарахуванню фізичним особам сум земельного податку покладено на контролюючий орган, який з метою вірного обчислення належної суми податкового зобов`язання має визначити базу нарахування земельного податку скориставшись у встановленому діючим законодавством порядку отриманими належним чином та у належній формі даними державного земельного кадастру щодо нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Визначення та надання вірних даних щодо нормативної грошової оцінки конкретної земельної ділянки є виключною компетенцією органів Держгеокадастру, при цьому безпосередньо контролюючий орган не наділений повноваженнями на встановлення (обрахування) чи зміну нормативної грошової оцінки земельних ділянок самостійно (у тому числі окремих її складових). Невідповідність використаних податковим органом при обчисленні податкового зобов`язання коефіцієнтів, які характеризують локальні фактори місцеположення земельної ділянки, дійсним значенням таких коефіцієнтів, які закріплено у даних державного земельного кадастру, свідчить про те, що контролюючим органом в порушення встановленої законом процедури нарахування податкового зобов`язання не було отримано у належній формі (а саме у формі витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земель) дані державного земельного кадастру щодо земельної ділянки та було невірно визначено суму податкового зобов`язання, зважаючи на що податкове повідомлення – рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Відповідач позов не визнав, вказуючи, що відповідно до Витягу з бази даних ПК "Кадастр", наданого Департаментом земельних ресурсів Київської міської державної адміністрації, за громадянином за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковуються земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 8000000000: 90:113:0031, площею 0,3066 га. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна фізична особа ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі, загальною площею: 1996,10 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 1979, виданий 01 грудня 2011 року.  Отже, відповідно до вищезазначеного договору, майно, що є предметом даних договорів, розташоване саме на ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно за яку було нараховане податкове зобов`язання, оскільки дана ділянка використовується ОСОБА_1 . Згідно наявної у контролюючого органу інформації ОСОБА_1 перебував на обліку в ДПІ у Голосіївському районі ГУ ДПС у м. Києві, як платник податку на майно, в частині плати за землю фізичних осіб за вищезазначену земельну ділянку, в 2013-2019 роках, а саме за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 8000000000:90:113:0031, площею 0,3066 га. З огляду на вищевикладене, ГУ ДПС у м. Києві Шимону Л.Г. було сформовано податкове повідомлення-рішення, яким визначено податкове зобов`язання по земельній платі з фізичних осіб (КБК 18010700) за 2017 рік від 28 квітня 2017 року №43974-1305 на суму 481 560,53 гривень. Відтак, під час прийняття свого рішення контролюючий орган діяв обґрунтовано та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а тому таке рішення скасуванню не підлягає.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 26 лютого 2025 року, зокрема, визнано поважними причини пропуску строку звернення до суду та відкрито провадження у справі №420/4025/25 за позовом ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ДПС у м. Києві визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення №43974-1305 від 28 квітня 2017 року, яке прийняте ГУ ДФС у м. Києві, та яким було нараховано ОСОБА_1 суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" у розмірі 481 560,53 грн.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати за сплату судового збору у розмірі 3 852,49 грн. за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у м. Києві, сплачені згідно квитанції №0208-8153-7488-0843 від 07 лютого 2025 року.
В апеляційній скарзі ГУ ДПС у м. Києві ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального та з порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
Доводи апеляційної скарги:
-  позивач, який є власником нежитлових приміщень, але не оформив у встановленому законом порядку право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля, не позбавлений обов`язку сплачувати податок на землю. Таким чином, Позивач зобов`язаний сплачувати земельний податок незалежно від факту реєстрації його речових прав на земельну ділянку, оскільки право користування земельною ділянкою перейшло до нього з моменту набуття права власності на нежитлове приміщення. Відповідач просить суд звернути увагу, що додані до відзиву на позовну заяву договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01.12.2011 та заява від 28.02.2013 містять інформацію про земельну ділянку, на якій розташоване нерухоме майно Позивача та на яку нараховано земельний податок, а саме: земельна ділянка з кадастровим номером 8000000000:90:113:0031, площею 3 066 кв.м, за адресою: місто Київ. вул. Деревообробна, 3В;
-  відповідач просить суд долучити до матеріалів справи витяг з Державного земельного кадастру, який у зв`язку з відсутністю технічної можливості доступу до даних Державного земельного кадастру відповідач не надав до суду першої інстанції. Відповідач просить суд звернути увагу, що дані, зазначені у доданому до апеляційної скарги витягу повністю співпадають з даними, використаними для нарахування податку та зазначеними у відзиві на позовну заяву.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУ ДПС у м. Києві, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлені, судом апеляційної інстанції підтверджені, учасниками апеляційного провадження неоспорені наступні обставини.
ОСОБА_1 є власником нежитлової будівлі площею 1996,10 кв.м., яка розташована на земельній ділянці, загальною площею 0,3066 га. за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:90:113:0031, що підтверджується Договором купівлі-продажу нежитлової будівлі від 01 грудня 2011 за реєстровим № 1979, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Столовою Т.В.
28 квітня 2017 року ГУ ДПС у м. Києві згідно з пп.54.3.3 п.54.3 ст. 54, п.286.5 ст. 286 розділу ХІІІ ПК України прийнято податкове повідомлення-рішення №43974-1305, яким ОСОБА_1 визначено суму податкового зобов`язання за платежем "земельний податок з фізичних осіб" в сумі 481 560,53 грн.
02 листопада 2024 представник позивача звернувся до ГУ ДПС у м. Києві із адвокатським запитом за вхід. №45/24, зокрема щодо надання інформації про розмір та підстави виникнення у ОСОБА_1 податкового боргу.
Листом №87823/6/26-15-13-06-10 від 13 листопада 2024 року відповідач повідомив позивачу про те, що станом на 12 листопада 2024 року згідно інформаційно-комунікаційної системи органів ДПС України в інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) обліковується податковий борг на загальну суму 1 203 901,33 грн., а саме земельний податок з фізичних осіб (КБК 18010700) по АДРЕСА_2 , нарахованого платнику на підставі податкових повідомлень-рішень від 30 серпня 2017 року №43974-1305 на суму 481 560,53 грн., від 08 липня 2019 року №145663-1305-2615 на суму 722 340,80 грн., а також пеня у сумі 110 132,23 грн. на підставі ст. 129 Кодексу з урахуванням вимог Закону України щодо періоду поширення коронавірусної хвороби (СОVID-19).
02 грудня 2024 року представник позивача звернувся до ГУ ДПС у м. Києві із адвокатським запитом за вхід. №49/24, зокрема щодо надання копій документів (інформації), на підставі яких було складено податкове повідомлення-рішення від 30 серпня 2017 року №43974-1305.
Листом №94932/6/26-15-24-01-11-08 від 10 грудня 2024 року відповідач повідомив позивачу про те, що: "відповідно до Витягу з бази даних ПК "Кадастр", наданого Департаментом земельних ресурсів КМДА, за громадянином ОСОБА_2 обліковується земельна ділянка, за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:90:113:0031, площею 0,3066 га. Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна фізична особа ОСОБА_3 є власником нежитлової будівлі, загальною площею 1996,10 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, серія та номер: 1979, виданий 01.12.2011. Відповідно до вищезазначеного договору, майно, що є предметом даних договорів, розташоване саме на ділянці, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно за яку було нараховано податкові повідомлення-рішення, оскільки дана ділянка використовується ОСОБА_4 . 
Відповідно до п. 12.3. ст. 12 Кодексу, сільські, селищні, міські ради та ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, в межах своїх повноважень приймають рішення про встановлення місцевих податків та зборів.
Згідно п. 274.1. ст. 274 Кодексу, ставка податку за земельні ділянки, нормативну грошову оцінку яких проведено, встановлюється у розмірі не більше 3 відсотків від їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування – не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки, а для сільськогосподарських угідь – не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка від їх нормативної грошової оцінки.
Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ), перебував на обліку в ДПІ у Голосіївському районі Головного управління ДПС у м. Києві, як платник податку на майно, в частині плати за землю фізичних осіб за вищезазначену Ділянку, в 2013-2019 роках, а саме за земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:90:113:0031, площею 0,3066 га. 
Враховуючи вищевикладене, Головним управлінням ДПС у м. Києві Шимон Леоніду (РНОКПП НОМЕР_1 ) були сформовані податкові повідомлення-рішення (далі - ППР) по земельній платі з фізичних осіб (КБК 18010700), а саме і в тому числі: 
ППР від за 2017 рік: від 28.04.2017 №43974-1305 на суму 481560,53 гривень; 
ППР за 2019 рік: від 23.04.2019 №145663-1305-2615 на суму 722340,80 гривень."
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що ГУ ДФС у м. Києві не виконано обов`язку щодо надання до суду належних, достатніх, та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості здійсненого в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 28 квітня 2017 року №43974-1305 розрахунку податкового зобов`язання по земельному податку, а відтак, суд дійшов висновку, що спірну суму податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб контролюючим органом визначено з порушенням приписів податкового законодавства України, що відповідно свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Колегія суддів вважає ці висновки суду першої інстанції правильними і такими, що відповідають вимогам ст.ст. 2, 6-12, 77 КАС України, ПК України, ЗК України.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, виходячи з наступного.
Відповідно ч.2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Згідно п.269.1 ст. 269 ПК України платниками податку (за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Стаття 270 ПК України встановлює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Згідно з пп.пп.271.1.1, 271.1.2 п.271.1 ст. 271 ПК України базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
Пункт 287.1 ст. 287 ПК України визначає, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Згідно п.п.287.5 та 287.7 ст. 287 ПК України податок фізичними особами сплачується протягом 60 днів з дня вручення податкового повідомлення-рішення. Фізичними особами у сільській та селищній місцевості земельний податок може сплачуватися через каси сільських (селищних) рад або рад об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, за квитанцією про приймання податкових платежів. Форма квитанції встановлюється у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу.
У разі надання в оренду земельних ділянок (у межах населених пунктів), окремих будівель (споруд) або їх частин власниками та землекористувачами податок за площі, що надаються в оренду, обчислюється з дати укладення договору оренди земельної ділянки або з дати укладення договору оренди будівель (їх частин).
Підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (пункт 286.1 статті 286 Податкового кодексу України).
Відповідно п.286.5 ст. 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами (за місцем знаходження земельної ділянки), які надсилають (вручають) платникові за місцем його реєстрації до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку, визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Право платника податків оскаржити рішення контролюючого органу передбачено п.56.1 ст. 56 ПК України.
За визначенням пп.14.1.42 п.14.1 ст. 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
У пп.14.1.72 п.14.1 ст. 14 ПК України закріплено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XIII цього Кодексу).
Згідно пп.14.73 п.14.1 ст. 14 ПК України землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди.
Відповідно ч.ч.1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Згідно з положеннями ст.ст. 125, 126 ЗК України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Системний аналіз вищевикладених положень дає підстави для висновку про те, що фізична особа – власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно та зобов`язана у порядку та у строки, передбачені положеннями ПК України, сплатити нараховану суму земельного податку.
При цьому, базою оподаткування є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленому розділом ХІІ Податкового кодексу України, а підставою для нарахування земельного податку є дані Державного земельного кадастру.
Таким чином, у даному випадку, податковий орган зобов`язаний оцінити комплекс обставин, передбачених ст. 271 ПК України, зокрема з`ясовувати на підставі даних Державного земельного кадастру площу, цільове призначення, оцінку земельної ділянки, встановити чи зареєстровано право власності на приміщення, що знаходяться на земельний ділянці, чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території тощо.
Колегія суддів не приймає посилання апеляційної скарги, що дані ПК "Кадастр", оскільки останні не є належним джерелом даних про земельну ділянку, та не є даними державного земельного кадастру у розумінні положень ПК України, Закону України "Про Державний земельний кадастр", не розкриває, та відповідно не дає змоги перевірити правомірність здійсненого обрахунку земельного податку.
Враховуючи вищевикладене, що відповідно п.286.5 ст. 286 ПК України саме відповідач наділений повноваженнями здійснити нарахування суми земельного податку з фізичних осіб та враховуючи положення п.286.1 ст. 286 ПК України, він повинен був використовувати дані державного земельного кадастру, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем здійснено таке нарахування виходячи з даних, отриманих з неналежних джерел.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12 червня 2018 року у справі №826/13291/16.
Крім того, колегія суддів вважає за необхідне акцентувати увагу на тому, що про можливість використання податковим органом лише інформації, відображеної в державному земельному кадастрі, Верховний Суд також вказував також у постановах від 13 травня 2021 року у справі №826/13362/17, від 18 листопада 2021 року у справі №160/7381/19, про що також вірно зазначено судом першої інстанції.
З урахуванням наведеного, колегія суддів констатує, що відповідачем не виконано обов`язку щодо надання до суду належних, достатніх, та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості здійсненого в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні від 28 квітня 2017 року №43974-1305 розрахунку податкового зобов`язання по земельному податку.
Відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не надав суду жодних пояснень та доказів, які б підтверджували вчинення ним дій, передбачених ст. 271 ПК України, зокрема щодо з`ясовування на підставі даних Державного земельного кадастру площі, цільового призначення, оцінки земельної ділянки, та чи є підстави для врахування пропорційної частки прибудинкової території.
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження факту отримання та використання при розрахунку податкового зобов`язання з земельного податку даних Державного земельного кадастру. У справі також відсутні докази на підтвердження зареєстрованого у встановленому порядку права власності чи права користування земельною ділянкою за позивачем.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що спірну суму податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб контролюючим органом визначено з порушенням приписів податкового законодавства України, що відповідно свідчить про протиправність оскаржуваного податкового повідомлення-рішення.
Щодо доводів апеляційної скарги про долучення до матеріалів справи витягу з Державного земельного кадастру, який у зв`язку з відсутністю технічної можливості доступу до даних Державного земельного кадастру відповідач не надав до суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно ч.1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Частинами 1, 2 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ч.ч.3, 4 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Колегія суддів акцентує увагу на тому, що відсутністю технічної можливості доступу до даних Державного земельного кадастру відповідач не підтверджено належними доказами, а тому е є поважною причиною не подання вищезазначеного витягу з Державного земельного кадастру.
Крім того, колегія суддів акцентує увагу на тому, що як вбачається з матеріалів справи оскаржуване податкове повідомлення-рішення датовано 28 квітня 2017 року, тоді як з наданого апелянтом витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що нормативна грошова оцінку земельної ділянки становить 9 898 744,32 грн. та дата проведення нормативної грошової оцінки – 26 листопада 2019 року.
Тобто, вищезазначений витяг не є належним доказом у справі відповідно до положень ст. 73 КАС України, оскільки дата винесення оскаржуваного податкового повідомлення-рішення різняться між собою.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків суду першої інстанції не спростовують, тоді як факти та мотивування яких повністю спростовуються матеріалами справи та обставинами, які повно та об`єктивно були встановлені судом першої інстанції при вирішенні справи.
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, відповідно, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.
Оскільки дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, постанова суду апеляційної інстанції відповідно до ч.5 ст. 328 КАС України в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 308, 311, п.1 ч.1 ст. 315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, ч.5 ст. 328 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.5 ст. 328 КАС України.

Повне судове рішення складено 04 грудня 2025 року.

Головуючий:                                                                                                     Бітов А.І.

Суддя:                                                                                                     Лук`янчук О.В.

Суддя:                                                                                                     Ступакова І.Г.