Справа № 454/3945/25 	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року Сокальський районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Фарина Л. Ю. 
за участю секретаря: Кочмар Н.-Г.М.
розглянувши у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в місті Сокалі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування постанови про адміністративне правопорушення 
в с т а н о в и в:

Представник позивача адвокат Гуменюк О.Р. звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просить скасувати постанову №R121731 від 10.10.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП а провадження у справі закрити.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що згідно вказаної постанови ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності через те, що останній не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце зазначені в повістці, за що було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 17000,00грн.
Позивач вважає, що оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, оскільки, відсутні докази обставин вчинення адміністративного правопорушення, викладені у постанові обставини не відповідають фактичним обставинам. Протиправної, винної дії чи бездіяльності, вказаної в оскаржуваній постанові, ним не вчинено.
19.03.2024 року ухвалою суду відкрито спрощене провадження по справі та визначено відповідачу строк для подання відзиву на позов та задоволено клопотання про витребування доказів.
У відзиві на позовну заяву представник ІНФОРМАЦІЯ_3 просить суд відмовити у задоволенні позову. В своє обґрунтування зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_4 є відокремленим підрозділом та суб`єктом владних повноважень тому є належним відповідачем. Зазначає, що позивачу сформована повістка з викликом у встановлений законом спосіб, проте у визначений час не прибув, внаслідок чого стосовно нього складений протокол про адміністративне правопорушення. Зазначає, що позивач подав заяву у якій визнав факт неприбуття у визначений час за повісткою, що стало підставою складання постанови.
У відзиві на позовну заяву т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 просить суд відмовити у задоволенні позову оскільки оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою та прийнятою за результатами всебічного дослідження усіх обставин. Окрім того долучено копії витребуваних документів та зазначено, що протокол щодо ОСОБА_1 не складався оскільки такий діє особливий період а особа не оспорює допущене порушення.
Відповідно до ч. 4ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши надані письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.10.2025р. начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 винесено постанову №R121731 якою визнано ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 -1КУпАП та накладено штраф в розмірі 17000,00грн.
Як слідує зі змісту постанови ОСОБА_1 не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_3 у строк та місце зазначені в повістці, чим порушив законодавство про оборону та мобілізаційну підготовку.
Із відомостей електронного військово-облікового документу «Резерв+» ОСОБА_1 військовозобов`язаний та має відстрочку – до завершення мобілізації на підставі п.3 ч.1 ст.23 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”.
10.10.2025р. ОСОБА_1 заповнено протокольну заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 про те, що не прибув вчасно на виклик та визнає вчинене ним правопорушення.
Позивачем долучено до матеріалів справи свідоцтва про народження, відповідно до яких ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 .
Позивач зазначив, що ним було здійснено усі необхідні заходи, передбачені чинним законодавством, зокрема оновлено дані у застосунку «Резерв+».
Відповідно до ч.1ст. 210 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Положеннями ч. 3ст. 210 КпАП України встановлено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
Відповідно до абз. 7 ч.3ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.
Відповідно до абз. 5 ч. 10ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» військовий облік громадян України поділяється на облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів. Військовий облік усіх призовників, військовозобов`язаних та резервістів ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний
Пунктом 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ №1487 від 30.12.2022р(далі Порядок №1487) районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки організовують та ведуть військовий облік на території адміністративно-територіальної одиниці.
Відповідно до п.п. 10 п. 1 вказаних Правил призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні звіряти не рідше одного разу на п`ять років власні персональні дані з обліковими даними районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів СБУ, відповідних підрозділів розвідувальних органів.
Відповідно до роздруківки військово-облікового документу «Резерв+» ОСОБА_1 є військовозобов`язаним та уточнив дані, перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_9 .
Відомості про порушення правил військового обліку відсутні.
Водночас із матеріалів справи вбачається, що 25.0.2025р. уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_5 сформовано повістку №2672187 на ім`я ОСОБА_1 про те, що останній повинен з`явитися 07.03.2025р. для уточнення даних.
Вказана повістка направлялася поштовим рекомендованим повідомленням в 
Донецьку область м.Слов`янськ за адресою народження позивача, де зараз активно ведуться бойові дії а мешканці вимушено покинули місце свого постійного проживання.
Як слідує із наданих позивачем документів, останній протягом всього часу добросовісно декларував фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 і цей факт підтверджується, відомостями електронного військово-облікового документу «Резерв+» при уточненні даних.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач станом на дату винесення постанови перебував на військовому обліку за зареєстрованим місцем проживання та не допускав умисного порушення правил військового обліку.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що повістка з вимогою на ім`я ОСОБА_1 прибути до ІНФОРМАЦІЯ_5 , направлялася позивачу за йог оактуальною адресою проживання та навпаки підтверджено надсилання такої поштою в іншу область. Отже відповідач не надав суду доказів, що факт неявки ОСОБА_1 зафіксовано відповідним чином отже не доведено, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 у строк, зазначений у повістці, і що від виконання цього обов`язку позивач ухилився.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно статті 235 КУпАП України територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
У статті 256 КУпАП визначено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Згідно статті 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (поінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення.
Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 31.03.2021 року у справі №676/752/17, від 21.03.2019 року у справі №489/1004/17, від 30.01.2020 року у справі №308/12552/16-а та у справі №482/9/17 та від 06.02.2020 року у справі №205/7145/16-а.
При винесені постанови №R121731 від 10.10.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП протокол не складався.
Судом встановлено, що працівником поліції було доставлено ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_5 де заповнено протокольну про те, що той не прибув вчасно на виклик та визнає вчинене ним правопорушення.
Отже при розгляді справи відносно ОСОБА_1 уповноважена особа спочатку мала скласти протокол по адміністративне правопорушення, надати особі достатньо часу щоб скористатися своїми правами, передбаченими ст. 268 КУпАП а після цього винести відповідну постанову.
Поряд з цим в постанові чітко зазначається нормативний акт, що передбачає відповідальність за адміністративне правопорушення, тобто потрібно конкретизувати норму законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яка порушена, однак цього не було зроблено.
При цьому, суд враховує висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17, згідно з якими сама по собі оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом його вчинення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду вже зафіксованого правопорушення.
Складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, яка спрямована на фіксацію адміністративного правопорушення та відповідно до статті 251 КУпАП є предметом оцінки суду як доказу вчинення такого правопорушення при розгляді справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Протокол є носієм доказової інформації, яка в подальшому може бути використана органом, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення з метою прийняття рішення щодо наявності або відсутності складу адміністративного правопорушення в діях особи. Протокол фіксує обставини та факти виявлених порушень законодавства та не є рішенням, що створює правові наслідки і не змінює стан суб`єктивних прав особи, оскільки таким рішенням є постанова, яка приймається на підставі протоколу.
Протокол про адміністративне правопорушення, який є офіційним процесуальним документом, складається уповноваженою особою у встановленій формі і повинен містити відомості, потрібні для розгляду справи по суті, зокрема зазначення характеру адміністративного правопорушення та нормативного акта, який передбачає відповідальність за таке правопорушення.
Посилання відповідача про те, що у даному випадку протокол не складався оскільки ОСОБА_1 визнав свою вину у вчиненні ним правопорушення не береться судом до уваги, оскільки позивачу надано готову протокольну заяву на ім`я начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 із письмовими поясненнями та визнанням вини яку ним було підписано, однак у відповідача не було достатньо доказів, що у позивача виник обов`язок з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк зазначений у повістці.
Так, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, зокрема, але не виключно: 2) у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки під час уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Суд зазначає, що обов`язок військовозобов`язаних осіб з`являтись за викликом до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки передбачено, зокрема, абз .3 ч. 10 ст. 1 Закону України № 2232-ХІІ, ч.1 та 3 ст.22 Закону України від 21.10.93 № 3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (далі - Закон України № 3543-XII).
Вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позивач дійсно міг не знати про направлення йому повістки з вимогою прибути до ІНФОРМАЦІЯ_4 у строк зазначений у повістці для уточнення даних, вказана обставина є суттєвою, оскільки відсутність обізнаності особи про виникнення певного обов`язку не може свідчити про умисне невиконання такого обов`язку. Враховуючи, що ОСОБА_1 уточнив дані електронного військово-облікового документу «Резерв+» де зазначено його підстави для відстрочки від мобілізації, окрім того позивачем вчасно оновлено свої облікові дані.
За встановлених у справі обставин, у діях позивача не встановлено складу правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а тому провадження підлягає закриттю, згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
За змістом постанови від 08.07.2020 року у справі 463/1352/16-а Верховний Суд звертає увагу на те, що в силу принципу презумції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події правопорушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
У рішенні від 10 лютого 1995 р. у справі "Аллене де Рібермон проти Франції" Європейський суд з прав людини підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави.
Принцип презумпції невинуватості передбачає, що всі сумніви у винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти, встановлені судом, у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Суд зазначає, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене та приймаючи до уваги встановлені обставини, а також те, що правомірність прийнятого рішення відповідачем не доведено, суд доходить висновку про задоволення позову, визнання протиправною і скасування оскаржуваної постанови та закриття справи про адміністративне правопорушення.
При цьому суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною.
Згідно зі ст. 62 Конституції України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Згідно ч.1ст.139КАС України якщо судове рішення ухвалене на користь сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, суд присуджує всі здійснені нею документально підтверджені судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав стороною у справі, або якщо стороною у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ст.139 КАС України у зв`язку із задоволенням позову, суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - ІНФОРМАЦІЯ_5 судових витрат по сплаті судового збору у сумі 605,60 грн.
Згідно вимог ст.250 КАС датою ухвалення судового рішення є дата його проголошення. Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Керуючись ст. ст.8-9,72-77,241,242-246,250 КАС України, суд,-

в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Скасувати постанову №R121731 від 10.10.2025р. про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
Справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 3 ст.210-1 КУпАП закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань призначених для ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір у розмірі 605,60 (шістсот п`ять, 60) гривень.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його ухвалення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_11 адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_2 .
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_2 адреса: АДРЕСА_3 ЄДРПОУ НОМЕР_3 .

Головуючий: Л. Ю. Фарина