ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 лютого 2026 року	справа № 380/24048/25	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІТКА ПРО» до Львівської митниці про визнання протиправними та скасування рішень, -

в с т а н о в и в:

до Львівського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІТКА ПРО» (далі позивач, ТОВ «КВІТКА ПРО») з позовом до Львівської митниці (далі відповідач, митний орган), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900632/2 від 11.11.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900645/2 від 17.11.2025;
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900655/2 від 21.11.2025.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачем ввезено на митну територію України товар із визначенням митної вартості товару за першим методом - ціною договору, однак митним органом прийняті рішення про коригування митної вартості товарів. Стверджує, що для митного оформлення надано всі документи, які підтверджують заявлену митну вартість імпортованого товару. Звертає увагу, що відповідачем не визначено та не повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, визначених ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які б свідчили про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. З метою захисту порушеного права товариство звернулося до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 15.12.2025 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі без виклику сторін.
Ухвалою суду від 06.02.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідач проти позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Вважає спірні рішення обґрунтованими та правомірними. Вказує, що обов`язок доведення ціни товару лежить на декларанті і саме декларант має довести, що ним правильно здійснено розрахунки митної вартості. Відповідач вважає, що виявлені розбіжності цілком підставні. З урахуванням зазначеного, у зв`язку з розбіжностями, митним органом обґрунтовано прийнято рішення про коригування заявленої митної вартості товару. Також відповідач вважає, що посадові особи Львівської митниці при здійсненні контролю митної вартості імпортованого позивачем товару діяли в межах повноважень та відповідно до вимог чинного законодавства України. Тому, у задоволенні позовних вимог просить відмовити.
Позивач подав до суду відповідь на відзив, в якій вказав на виявлені розбіжності у наданих відповідачем митних деклараціях, які слугували джерелом інформації для коригування митної вартості товарів. Просив позов задовольнити.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.
Товариство з обмеженою відповідальністю «КВІТКА ПРО» (місце знаходження: 79024, Львівська обл., м. Львів, вул. Промислова, буд. 47A, код ЄДРПОУ 44584686) зареєстроване як юридична особа 28.10.2021. Основним видом економічної діяльності вказаного підприємства є виробництво інших транспортних засобів і обладнання, н.в.і.у. (30.99).
01.01.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «КВІТКА ПРО» (ТОВ, покупець) та компанією «QINGDAO XUANHONG SPECIAL VEHICLES CO LIMITED», CHINA (постачальник, продавець) укладено зовнішньоекономічний Контракт №XUA2025, відповідно до якого Продавець зобов`язується поставити, а Покупець оплатити та прийняти товари та послуги у кількості, за ціною та асортиментом відповідно до Рахунків на основі замовлень від Покупця, що становлять його невід`ємну частину цього Договору.
На виконання вимог зовнішньоекономічного Контракту №XUA2025 від 01.01.2025 позивач здійснив такі поставки:
1. Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №XUA20250528-2 від 01.09.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 19 292,00 дол. США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 10.11.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170097233U8, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення тов. №1 – частини для несамохідних транспортних засобів, які приводяться в рух штовхання рукою, для легких будівельних робіт та садово-городних потреб, нові для несамохідних будівельних/садових тачок, покришки для коліс:- покришка для колеса 4,0x8 4PR в кількості 2440 шт.).
Декларантом до митного контролю разом з митною декларацією №25UA209170097233U8 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір №XUA2025 від 01.01.2025; рахунок-проформу №XUA20250528-2 від 15.08.2025; рахунок-фактуру (Інвойс) №XUA20250528-2 від 01.09.2025; пакувальний лист б/н від 01.09.2025; банківський платіжний документ №MUR 00789020251027 від 12.10.2025; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №DH16092022 від 14.09.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №18249 від 10.11.2025; автотранспортну накладну №1524444 від 02.11.2025; коносамент №UTRUST25083100 від 06.09.2025; копію митної декларації країни відправлення №251011131018006789 від 04.09.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу, в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів.
Після надіслання декларантом відповіді на вимогу митниці, 11.11.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900632/2. Загальна сума коригування складає 14353,98 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064544. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900632/2 від 11.11.2025, позивачем сплачено податків на загальну суму 338 311,27 грн. - інформація відображена у графі В митної декларації №25UA209170097693U4, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 111 057,63 грн. та зазначена у графі В МД №25UA209170097693U4.
Рішення митного органу №UA209000/2025/900632/2 від 11.11.2025 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«- згідно з п. 1.1. Контракту від 01.01.2025 №XUA2025 Продавець зобов`язується поставити, а Покупець оплатити та прийняти товари та послуги у кількості, за ціною та асортиментом відповідно до Рахунків на основі замовлень від Покупця, що становлять його невід`ємну частину цього Договору. Проте замовлення до митного оформлення не подане, що не дає змоги в повному обсязі здійснити перевірку числових значень митної вартості;
- одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано копію SWIFT від 27.10.2025, яка не може бути взята до уваги, оскільки: не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням № 216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
- відповідно до п. 4 договору №DH16092022 від 14.09.2022 згідно якого надавачем транспортно-експедиційних послуг виступає ТзОВ «Євро Форвардінг». Клієнт оплачує при перевезенні морським транспортом, платежі за послуги з перевезення протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Однак, банківські платіжні документи які підтверджують факт оплати таких послуг декларантом до митного оформлення не надано, що не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- експортна декларація №251011131018006789 від 04.09.2025, у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» якої зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції; окрім того в графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документу QGD2181269, який до митного оформлення не подано;
- відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис і штамп відправника та перевізника. В CMR 1524444 від 02.11.2025 у гр. 22 відсутній штамп відправника.
На вимогу декларантом додатково надано swift, проформу. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано».
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. 
Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару 2 "шини" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов поставки не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
2. Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №XUAN20250528-1 від 01.09.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 27 550,00 дол. США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 17.11.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170099326U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов. №2 – частини для несамохідних транспортних засобів, які приводяться в рух штовхання рукою, для легких будівельних робіт та садово-городних потреб, нові, для несамохідних будівельних/садових тачок, покришка для колеса 4,0x8 4PR в кількості 3500 шт.).
Декларантом до митного контролю разом з митною декларацією №25UA209170099326U5 в якості підстави для застосування основного методу було надано наступні документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір №XUA2025 від 01.01.2025; рахунок-фактуру (Інвойс) №XUAN20250528-1 від 01.09.2025; пакувальний лист б/н від 01.09.2025; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №DH16092022 від 14.09.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №18676 від 17.11.2025; автотранспортну накладну №8745 від 16.11.2025; накладну УМВС №31524712 від 07.11.2025; коносамент №UTRUST25083412 від 06.09.2025; копію митної декларації країни відправлення №251011125244006789 від 03.09.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу, в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: Swift від 24.10.2025, проформу №XUA20250528-1 від 15.08.2025.
Після надіслання декларантом на вимогу митниці відповідних документів 17.11.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900645/2. Загальна сума коригування складає 11844 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064575. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900645/2 від 17.11.2025, позивачем сплачено податків на загальну суму 377 431,89 грн. - інформація відображена у графі В митної декларації №25UA209170099524U1, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 90 518,11 грн. та зазначена у графі В МД №25UA209170099524U1.
Рішення митного органу №UA209000/2025/900645/2 від 17.11.2025 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«- згідно з п. 1.1. Контракту від 01.01.2025 №XUA2025 Продавець зобов`язується поставити, а Покупець оплатити та прийняти товари та послуги у кількості, за ціною та асортиментом відповідно до Рахунків на основі замовлень від Покупця, що становлять його невід`ємну частину цього Договору. Проте замовлення до митного оформлення не подане, що не дає змоги в повному обсязі здійснити перевірку числових значень митної вартості;
- одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 №2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано копію SWIFT від 24.10.2025, яка не може бути взята до уваги, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
- відповідно до п. 4 договору №DH16092022 від 14.09.2022, згідно якого надавачем транспортно-експедиційних послуг виступає ТзОВ «Євро Форвардінг». Клієнт оплачує при перевезенні морським транспортом, платежі за послуги з перевезення протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Однак, банківські платіжні документи які підтверджують факт оплати таких послуг декларантом до митного оформлення не надано, що не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- експортна декларація №251011125244006789 від 03.09.2025, у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» якої зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції; окрім того в графі «номер накладної(дорожнього листа)» наявний номер документу QCD2109238, який до митного оформлення не подано;
- відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19 травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис і штамп відправника та перевізника. В CMR 8745 від 16.11.2025 у гр. 22 відсутній штамп відправника; 
- згідно з товаросупровідними документами транспортування товару здійснювалось за маршрутом порт- QINGDAO, CHINA – порт Гданськ, Польща – м. Львів Україна на заявлених умовах поставки FOB – Gdansk, Польща. При цьому, коносамент від 06.09.2025 №UTRUST25083412 підтверджує транспортування товару за маршрутами порт QINGDAO, CHINA – порт Гданськ, Польща, ; УМВС накладна від 07.11.2025 №31524712 за маршрутами порт Глівіце, Польща – с. Мостиська Другі, Україна; CMR від 03.09.2025 №9509 за маршрутом с. Мостиська Другі, Україна – м. Львів, Україна. Зазначене свідчить про перевезення товару за маршрутом порт Гданськ, Польща – Глівіце, Польща (відстань близько 500 км), а також здійснення навантаження/ перевантаження товару у Глівіце, Польща. Таким чином, до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження) в Глівіце
На вимогу декларантом додатково надано swift, проформу. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано».
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. 
Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару №2 "покришки для коліс" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов постанов не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
3. Відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №XH-20240818-2 від 02.09.2025 покупець придбав у продавця товар загальною вартістю 29 096,75 дол. США.
Позивач, з метою митного оформлення вказаного товару 20.11.2025 подав до Львівської митниці електронну митну декларацію №25UA209170100463U5, відповідно до якої було заявлено до митного оформлення імпортний товар з найменуванням, описом та характеристикою, зазначеними у графі 31 митної декларації, зокрема на які прийняті оскаржувані рішення (тов. №2 – частини для несамохідних транспортних засобів, які приводяться в рух штовханням рукою, для легких будівельних робіт та садово-городних потреб, нові, для несамохідних будівельних/садових тачок. покришки для коліс: - покришка для колеса 4,0x8 8PR в кількості 5180 шт., - покришка для колеса 4,0x8 4PR в кількості 160 шт., тов. №3, - частини для несамохідних транспортних засобів, які приводяться в рух штовханням рукою, для легких будівельних робіт та садово-городних потреб, нові, для несамохідних будівельних/садових тачок та візків, -колесо пневматичне 4,0x8 для тачки, чорний диск, 2PR в комплекті з віссю та кріпильними елементами в кількості 500 шт. - Колесо пневматичне 4,0x8 оранж. диск, 4PR в комплекті з віссю та кріпильними елементами в кількості 1500 шт., - колесо поліуретанове 4,0x6 жовте, чорний диск в комплекті з віссю та кріпильними елементами в кількості 200 шт., - колесо поліуретанове 4,0х8 жовте, чорний диск в комплекті з віссю та кріпильними елементами в кількості 415 шт., - колесо поліуретанове 4,0х8 оранж, синій диск в комплекті з віссю та кріпильними елементами в кількості 400 шт.).
Декларантом до митного контролю разом з митною декларацією №25UA209170100463U5 в якості підстави для застосування основного методу було надано документи, які місять відомості щодо ціни товару та дають можливість обчислити її, зазначені у графі 44 митної декларації: зовнішньоекономічний договір №XUA2025 від 01.01.2025; рахунок-фактуру (Інвойс) №XH-20240818-2 від 02.09.2025; пакувальний лист №XH-20240818-2 від 02.09.2025; договір про транспортно-експедиторське обслуговування №DH16092022 від 14.09.2022; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №18914 від 20.11.2025; автотранспортну накладну №442800 від 19.11.2025; накладну УМВС №04425022 від 14.11.2025; коносамент №UTRUST25090333 від 09.09.2025; копію митної декларації країни відправлення №251029164955006789 від 09.09.2025.
За результатами опрацювання наданих документів Львівська митниця надіслала вимогу, в якій просила надати додаткові документи, що підтверджують митну вартість відповідно до статті 53 Митного кодексу України. У відповідь на вимогу позивач просив підтвердити митну вартість товарів та провести митне оформлення згідно наявних документів та на вимогу надав наступні документи: Swift від 30.10.2025, проформу №XH-20240818-2 від 15.08.2025.
Після надіслання декларантом на вимогу митниці відповідних документів 21.11.2025 Львівською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900655/2. Загальна сума коригування складає 25396,51 дол. США, а також оформлена картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209170/2025/064598. Внаслідок прийнятого рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900655/2 від 21.11.2025, позивачем сплачено податків на загальну суму 607 747,75 грн. - інформація відображена у графі В митної декларації №25UA209170100854U9, яка подана позивачем на виконання відповідного рішення митного органу та з метою випуску товарів у вільний обіг. Як наслідок різниця між сумою митних платежів, що повинен був сплатити позивач при оподаткуванні товару та сплатив, внаслідок прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, становить 211 513,42 грн. та зазначена у графі В МД №25UA209170100854U9.
Рішення митного органу №UA209000/2025/900655/2 від 21.11.2025 у графі 33 вмотивовано тим, що Львівською митницею були встановлені невідповідності у поданих документах та відсутність належних відомостей, які обґрунтовують заявлені числові значення митної вартості, визначеної за основним методом. За результатами проведеного опрацювання встановлено:
«- згідно з п. 1.1. Контракту від 01.01.2025 №XUA2025 Продавець зобов`язується поставити, а Покупець оплатити та прийняти товари та послуги у кількості, за ціною та асортиментом відповідно до Рахунків на основі замовлень від Покупця, що становлять його невід`ємну частину цього Договору. Проте замовлення до митного оформлення не подане, що не дає змоги в повному обсязі здійснити перевірку числових значень митної вартості;
- одним із основних документів, що підтверджують митну вартість товарів, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (пункти 4 частини другої статті 53 Кодексу). Згідно з нормами Закону України від 21 червня 2018 року №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», Положення про здійснення операцій із валютними цінностями, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 02.01.2019 № 2, для здійснення платіжної операції з переказу іноземної валюти використовується платіжна інструкція в іноземній валюті, реквізити якої передбачені Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216 (далі – Положення №216). У якості банківських платіжних документів, що стосуються оцінюваного товару, декларантом додатково надано копію SWIFT від 30.10.2025, яка не може бути взята до уваги, оскільки не містить обов`язкових реквізитів, визначених Положенням №216, зокрема підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком;
- відповідно до п. 4 договору №DH16092022 від 14.09.2022 згідно якого надавачем транспортно-експедиційних послуг виступає ТзОВ «Євро Форвардінг». Клієнт оплачує при перевезенні морським транспортом, платежі за послуги з перевезення протягом 3 банківських днів з моменту виставлення рахунку, але до вивозу вантажу з порту. Однак, банківські платіжні документи які підтверджують факт оплати таких послуг декларантом до митного оформлення не надано, що не дає митному органу в повному обсязі здійснити перевірку числових значень складових митної вартості;
- експортна декларація №251029164955006789 від 03.09.2025, у графах «торговельна країна» та «країна кінцевого призначення» якої зазначено Poland (Польща), що суперечить умовам даної зовнішньоекономічної операції; окрім того в графі «номер накладної (дорожнього листа)» наявний номер документу 258502981, який до митного оформлення не подано;
- відповідно до вимог ЗУ "Про приєднання України до Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів" від 01.08.2006 №57-V та ст.6 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів (Женева, 19травня 1956) у гр. 22 та 23 CMR-зазначається підпис і штамп відправника та перевізника. В CMR 442800 від 19.11.2025 у гр. 22 відсутній штамп відправника.
На вимогу декларантом додатково надано swift, проформу. Документи, подані на вимогу митного органу не усувають вищезазначені невідповідності. Інших документів на вимогу митного органу не надано».
Щодо обраного методу коригування митної вартості у оскаржуваному рішенні зазначено: «Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МКУ. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару №2 "покришки для коліс" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг. Коригування у зв`язку з відмінністю умов постанов не здійснювалося, оскільки митна вартість в джерелі визначена з урахуванням витрат до кордону України. Коригування на обсяг партії товару, комерційні рівні не здійснювалося оскільки заявлені показники оцінюваної партії товару відповідають таким у джерелі».
Вважаючи протиправними рішення відповідача про коригування митної вартості товарів, позивач звернувся до суду.
При вирішенні спору суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини першої статті 49 Митного кодексу України від 13 березня 2012 року № 4495-VI, з наступними змінами та доповненнями (далі - МК України) митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною другою статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з пунктом 1 частини третьої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації.
Частиною першою статті 53 МК України встановлено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Відповідно до частини другої статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частина третя статті 53 МК України визначає, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Як передбачено ч.5 цієї статті, забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 54 МК України митний орган під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний: здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих зазначеними особами документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною п`ятою статті 54 МК України передбачено, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345 - 354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Як передбачено ч.1 ст.57 МК України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Як передбачено ч.3 ст.57 МК України, кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні (частина друга статті 58 МК України).
У разі якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини першої статті 57 цього Кодексу (частина третя статті 58 МК України).
Згідно положень ч.1 ст.64 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Частиною другою статті 64 МК України передбачено, що митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Наведені норми у своїй сукупності дозволяють прийти до таких висновків:
- основним методом визначення митної вартості товарів є метод - за ціною договору;
- повноваження митного органу при здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів обмежуються перевіркою числового значення заявленої митної вартості;
- наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів (п.52 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари (п.53 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а);
- митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності (п.54 постанови Верховного Суду від 23 грудня 2021 року справа № 200/6508/20-а), що відповідає принципу «належного урядування»;
- необхідність витребування додаткових документів передусім є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, та буде переслідувати легітимну мету;
- застосування чи не застосування інших методів визначення митної вартості має бути обґрунтованим.
При цьому, етапи формування та перевірки митної вартості умовно можна розділити на такі:
- визначення митної вартості декларантом;
- перевірка визначеної митної вартості митним органом, яка включає:
- наявність обґрунтованих сумнівів;
- надіслання вимоги, задля усунення таких сумнівів та упевнення у тому, що декларант правильно визначив митну вартість;
- обґрунтування обраного методу визначення митної вартості.
Щодо визначення митної вартості за основним методом та наявності у митного органу обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Перелік поданих позивачем документів, що наведений судом вище, відповідає переліку документів, передбачених ст.53 МК України та підтверджує числові значення заявленої митної вартості у згаданих митних деклараціях.
При цьому, судом вважаються необґрунтованими мотиви відповідача з приводу наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, з урахуванням такого.
У трьох оскаржуваних рішеннях про коригування митної вартості товарів відповідач вказує на однакові мотиви їх прийняття, а саме: 
Щодо зауваження відповідача про те, що до митного оформлення не було подано замовлення до контракту.
Суд зазначає, що замовлення контракту не є первинним документом, який містить в собі інформацію про вартість товару, оскільки у заявці може міститися лише інформація про кількість та асортимент товару, який замовляє ТОВ. Така заявка не буде мати жодного значення для числових визначень митної вартості. Більше того, на законодавчому рівні відсутнє визначення складових (реквізитів) заявки до зовнішньоекономічного контракту.
Також до митного контролю за кожною поставкою товару були подані рахунки-проформи №XUA20250528-2 від 15.08.2025, №XUA20250528-1 від 15.08.2025, №XH-20240818-2 від 15.08.2025 відповідно.
Так, рахунок-проформа за своєю суттю є попереднім інвойсом та існує для узгодження ціни, обсягу поставки, тощо і тільки після його затвердження складається комерційний інвойс. Тому надані до митного оформлення рахунки-проформи можна вважати замовленнями.
Таким чином, суд зауважує, що усі витрати на товар, які понесені ТОВ «КВІТКА ПРО» за Контрактом №XUA2025 від 01.01.2025, включені у заявлену митну вартість.
Суд звертає увагу, що положення п. 1.1 контракту не може застосовуватися відірвано від інших положень. Так, пункт 2.3 зовнішньоекономічного контракту передбачає, що: «Кількість, якість і асортимент товарів, що постачаються, вказується відповідно до Рахунків, доданих до цього контракту, що становлять його невід`ємну частину».
Отже, подані декларантом документи підтверджують заявлену митну вартість товару.
Щодо доводів митного органу про те, що подані декларантом банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару (SWIFT), не можуть бути взяті до уваги, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, визначених постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, а саме підпису(ів) (власноручного(их)/електронного(их)) відповідальної(их) особи(іб) платника, яка(і) відповідно до законодавства України має(ють) право розпоряджатись рахунком.
Судом встановлено, що відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити відомості, які дають змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача за платіжною операцією, рахунки платника і отримувача, надавачів платіжних послуг обох сторін, суму платіжної операції, а також іншу інформацію (реквізити), необхідну для належного виконання такої операції.
Згідно з частиною сьомою статті 40 зазначеного Закону обов`язкові реквізити платіжних інструкцій, а також особливості їх оформлення, захисту та прийняття до виконання визначаються Національним банком України у відповідних нормативно-правових актах.
Так, Положенням про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженим постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, у пункті 14 розділу 2 визначено перелік обов`язкових реквізитів, які повинна містити платіжна інструкція в іноземній валюті або банківських металах.
Підпунктом 10 пункту 14 Постанови №216 передбачено, що така платіжна інструкція, оформлена ініціатором в електронній або паперовій формі, повинна містити реквізит «Призначення платежу».
Відповідно до пункту 15 Постанови №216 платник заповнює реквізит «Призначення платежу» таким чином, щоб він містив повну інформацію про платіжну операцію та документи, на підставі яких вона здійснюється, при цьому забезпечення повноти такої інформації покладається на платника з урахуванням вимог законодавства України.
Разом з тим, чинним законодавством України, у тому числі зазначеним нормативно-правовим актом, не визначено зміст поняття «повнота інформації», оскільки воно має оціночний характер. Законодавство не містить прямої вимоги щодо обов`язкового зазначення у реквізиті «Призначення платежу» номерів та реквізитів контракту або рахунку-фактури.
Судом встановлено, що у банківських платіжних документах № MUR 00789020251027 від 27.10.2025, №MUR 00789020251024 від 24.10.2025 та №MUR 00789020251030 від 30.10.2025 у призначенні платежу наявні посилання на контракт № XUA2025 від 01.01.2025 та на відповідні рахунки-фактури № XUA20250528-2 від 01.09.2025, №XUAN20250528-1 від 01.09.2025 та №XUAN20240818-2 від 02.09.2025.
Зазначені платіжні документи містять як відмітки банку, що підтверджують здійснення відповідної оплати, так і відомості про дату здійснення операції, суму платежу в доларах США, а також розрахункові рахунки сторін, що узгоджується з іншими документами, поданими для митного оформлення. Загальна вартість товару на момент митного оформлення була сплачена в повному обсязі.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що вказані банківські платіжні документи дають можливість однозначно ідентифікувати їх з відповідними поставками товарів.
Щодо неподання банківських платіжних документів, які підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг.
Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування, згідно з частиною другою статті 53 Митного кодексу України, декларантом подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Зазначеними Правилами передбачено, що до документів, які можуть підтверджувати витрати на транспортування, зокрема, належать рахунок-фактура (акт виконаних робіт, наданих послуг) виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати таких послуг, а також калькуляція транспортних витрат у разі здійснення перевезення власним транспортом.
При цьому формулювання «можуть належати» свідчить про те, що для підтвердження витрат на транспортування у складі митної вартості достатньо подання одного з перелічених документів. Отже, рахунок-фактура є самостійним та достатнім документом для підтвердження вартості транспортно-експедиційних послуг.
З метою підтвердження заявленого рівня транспортної складової митної вартості товарів за комерційними умовами поставки FOB декларантом позивача до митного контролю за кожною поставкою товарів було подано достатній пакет товаросупровідних документів, а саме: договір про транспортно-експедиторське обслуговування, рахунки-фактури про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги, автотранспортні накладні, коносаменти, а також копії митних декларацій країни відправлення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що декларантом подано весь необхідний пакет документів, який відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 та підтверджує понесені транспортні витрати.
Судом також враховано, що всі транспортні витрати, понесені позивачем, були включені до митної вартості товарів та підтверджені належними документами.
Разом з тим, банківський платіжний документ №823 від 19.11.2025 про оплату рахунка №18249 від 10.11.2025 року та банківський платіжний документ №3 від 24.11.2025 про оплату рахунка №18676 від 17.11.2025 року були подані позивачем до суду додатково, оскільки на момент прийняття оскаржуваних рішень оплата транспортно-експедиційних послуг ще не була здійснена, що унеможливлювало його подання разом із митними деклараціями.
З урахуванням наведеного суд доходить висновку, що надані позивачем докази є належними, допустимими та достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товарів у частині транспортних витрат.
Щодо доводів відповідача про недоліки митних декларацій країни експорту, суд зауважує, що митна декларація країни відправлення за змістом ч. 2 ст. 53 МК України не є основним документом, який підтверджує митну вартість товарів. Відповідно до п. 7 частини третьої ст. 53 Митного кодексу копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів. Крім цього, декларант не впливає на заповнення експортної декларації і тому подає її митниці в такому вигляді, в якому отримав від відправника.
Суд звертає увагу, що відповідач не посилається на жодні чинні норми законодавства Китайської Народної Республіки, які б регламентували порядок заповнення експортної митної декларації, та не зазначає, яким саме чином має оформлюватися митна декларація країни відправлення. Натомість доводи відповідача зводяться до висловлення сумнівів і припущень, які не підкріплені належним нормативно-правовим обґрунтуванням.
Щодо зауваження відповідача про те, що у графах 22 CMR відсутні штампи відправників, суд зазначає таке. 
Посилання митного органу на недоліки в оформленні графи 22 товарно-транспортної накладної CMR у зв`язку з відсутністю підписів відправника та перевізника є безпідставними. Зазначена графа містить надруковані реквізити як відправника, так і перевізника, які дають можливість їх ідентифікувати, що не суперечить вимогам Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів.
При цьому стаття 6 Конвенції не передбачає підписів та печаток відправника і перевізника як обов`язкових реквізитів вантажної накладної CMR. Відтак відсутність таких реквізитів не може розцінюватися як порушення вимог міжнародного договору.
Суд також зазначає, що наведені відповідачем твердження щодо неналежного заповнення CMR не свідчать про наявність розбіжностей у документах, поданих до митного контролю, оскільки розбіжності можуть мати місце лише між кількома документами або у разі наявності в них ознак підробки. Водночас митним органом не наведено, яких саме відомостей бракує у поданих документах для підтвердження числових значень складових митної вартості товарів чи ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за такі товари.
Отже, наявність або відсутність окремих, необов`язкових реквізитів у CMR не впливає на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів, оскільки митним органом не встановлено недоліків щодо кількісних або якісних характеристик товару, зазначеного у вантажній накладній. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного адміністративного суду від 20.06.2023 у справі №380/1221/2020, в якій зазначено, що у процедурах контролю за митною вартістю предметом доказування є ціна товару та інші складові митної вартості, а відповідно до статті 4 Конвенції про договір міжнародного автомобільного перевезення вантажів складання вантажної накладної підтверджує укладення договору перевезення. При цьому умови міжнародного перевезення не впливають безпосередньо на ціну товару, а самі по собі недоліки в оформленні CMR не можуть бути підставою для сумнівів у правильності визначення митної вартості товарів.
Крім того, суд зазначає, що товарно-транспортна накладна (CMR) у розумінні частини другої статті 53 Митного кодексу України не належить до документів, інформація з яких безпосередньо впливає на визначення митної вартості товарів. Відтак відомості, зазначені у CMR, не можуть впливати на підтвердження числових значень складових митної вартості товарів.
За відсутності встановлених митним органом недоліків щодо кількісних та якісних характеристик товару, зазначених у вантажній накладній, такі обставини не можуть бути підставою для коригування митної вартості.
Також у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900645/2 від 17.11.2025 митний орган звертає увагу на те, що до митного оформлення не подано транспортний документ від Гданську до Глівіце, а також документи які підтверджують витрати по навантаженню/розвантаженню товару в Глівіце, що не дає змоги митному органу здійснити перевірку складових митної вартості (навантаження/розвантаження) в Глівіце.
Судом встановлено, що дане зауваження митного органу було спростовано наданими позивачем доказами. Так, експедитор ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» надав ТОВ «КВІТКА ПРО» письмові пояснення щодо логістичного маршруту контейнера №TGBU2548745, доставленого за коносаментом №UTRUST25083412 з порту Циндао (Китайська Народна Республіка) до порту Гданськ (Республіка Польща). Із зазначених пояснень вбачається, що після прибуття контейнера до порту Гданськ він був перевантажений для подальшого залізничного транспортування до станції Мостиська (Україна), при цьому направлення контейнера до станції Глівіце (Польща) є стандартною частиною операційної схеми залізничного оператора для формування поїздів за відповідними напрямками. У листі також зазначено, що залізничний оператор не оформлює окрему залізничну накладну на внутрішній відрізок маршруту між портом Гданськ та станцією Глівіце, оскільки переміщення контейнера на цій ділянці здійснюється в межах внутрішнього логістичного процесу оператора та не оформлюється окремим транспортним документом. Вартість навантажувально-розвантажувальних робіт і переміщення контейнера між зазначеними пунктами включена до вартості послуг, відображених у рахунку №18676 від 17.11.2025.
Лист ТОВ «ЄВРО ФОРВАРДІНГ» долучено позивачем до матеріалів справи як додатковий доказ на підтвердження заявлених обставин.
На підтвердження заявлених транспортних витрат декларантом до митного контролю було подано договір про транспортно-експедиторське обслуговування №DH16092022 від 14.09.2022, рахунок-фактуру №18676 від 17.11.2025, автотранспортну накладну №8745 від 16.11.2025, накладну УМВС №31524712 від 07.11.2025, коносамент №UTRUST25083412 від 06.09.2025, а також копію митної декларації країни відправлення №251011125244006789 від 03.09.2025.
Відповідно до наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження Форми декларації митної вартості та Правил її заповнення» для підтвердження витрат на транспортування декларантом подаються транспортні (перевізні) документи та документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. При цьому перелік таких документів не є вичерпним, а законодавством не встановлено обов`язку підтвердження кожного відрізка маршруту окремим транспортним документом. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №804/16553/14, в якій зазначено, що у разі відсутності законодавчо визначеного переліку доказів, якими виключно має підтверджуватися розмір витрат на перевезення, такі витрати можуть підтверджуватися будь-якими належними та допустимими доказами.
З урахуванням наведеного суд дійшов висновку, що декларантом подано повний пакет товаросупровідних документів, який відповідає вимогам наказу Міністерства фінансів України №599 та підтверджує понесені транспортні витрати. Усі витрати на транспортування були включені до митної вартості товарів та підтверджені документально.
Щодо зобов`язання митного органу зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Зміст частини 3 статті 53 МК України вказує на те, що письмова вимога надсилається за умови наявності розбіжності у поданих документах, наявності ознаки підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як встановлено судом вище законодавчо визначених умов для надіслання вимоги у відповідача не було, оскільки подані позивачем документи до митної декларації у своїй сукупності підтверджували числові значення задекларованої митної вартості.
Разом з тим, наведений порядок є способом упевнитися у тому, що декларант правильно визначив митну вартість, що є легітимною метою.
В цьому контексті слід також зазначити і про те, що митний орган у вимозі повинен конкретизувати документи, надання яких може усунути сумніви достовірності відомостей, які зазначені у первинно поданих документах.
Надіслання письмових вимог, які містять загальний перелік документів, передбачений ч.3 ст.53 МК України, без конкретизації тих, які можуть усунути сумніви, буде порушувати такі складові принципу «належного урядування» як послідовність, ясність дій митного органу та юридичну визначеність у спірних правовідносинах.
Крім того, у наведених вище спірних рішеннях відповідач зазначив, що неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 2б (ст.60 МКУ) з причини відсутності в митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст.63 МКУ) з причини відсутності в митного органу вартісної основи для розрахунку митної вартості. Застосовано метод 2ґ (ст. 64 МКУ). Митний кодекс України від 13.03.2012 №4495-VI розділ III. Основою для розрахунку слугувала митна вартість товару 2 "шини" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг, товару №2 "покришки для коліс" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025 р., митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг, №2 "покришки для коліс" МД №UA100100/2025/2444520 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 2,82 дол. США/кг, основою для розрахунку слугувала митна вартість товару №3 "колесо пневматичне " МД № UA807200013733 від 15.09.2025, митна вартість товару становить 1.58 дол. США/кг.
У відповідності до положень ч.5 ст.242 КАС України, при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, у постанові від 08.02.2019 у справі №825/648/17 Верховний Суд зазначив наступне: «… рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації ЄАІС ДФС України, оскільки порядок її формування, ведення, отримання інформації, а також порядок використання її даних суб`єктами господарських відносин при здійсненні ними зовнішньоекономічної діяльності МК України не передбачено. Також слід врахувати, що в ЄАІС ДФС України відсутня інформація про коригування заявленої митної вартості товарів, а також інформація щодо судових рішень з питань визначення митної вартості товарів та методів її визначення, у зв`язку з чим така інформаційна база не містить всіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню.
Відповідно до пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України, прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Між тим, як вбачається з оскаржуваних позивачем рішень про коригування митної вартості товарів, зазначено лише дату та номер митної декларації, на підставі якої здійснено коригування митної вартості, що не дає підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Так, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів».
Застосовуючи наведений висновок до спірних правовідносин, суд зазначає, що спірні рішення не містять жодних пояснень щодо зроблених контролюючим органом коригувань на обсяги партій ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов, тощо.
Крім того, обрання такої вартості не було жодним чином обґрунтовано.
Такі обставини також вказують на необґрунтованість спірних рішень при визначенні митної вартості за методом 2 ґ.
Частинами 1, 2 статті 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Контролюючий орган не вказав переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товару та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню другорядного методу. Наявність у митного органу обґрунтованих сумнівів щодо правильності визначеної декларантом митної вартості товару у цій справі відповідачем не доведена.
Суд наголошує, що принцип прийняття рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України є орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, з дотриманням встановленої законом процедури. Критерій прийняття рішення, вчинення (невчинення) дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення або вчинення дії, відображає принцип обґрунтованості рішення або дії. Він вимагає від суб`єкта владних повноважень враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказує закон, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації. Суб`єкт владних повноважень повинен уникати прийняття невмотивованих висновків, обґрунтованих припущеннями, а не конкретними обставинами. Несприятливе для особи рішення повинно бути вмотивованим.
Підсумовуючи наведене, суд вважає, що під час розгляду справи встановлено невідповідність спірних рішень митного органу критеріям правомірності передбачених п.1 та п.3 ч.2 ст.2 КАС України.
Відтак, суд прийшов до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог і вважає, що позов підлягає задоволенню.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем під час звернення до суду з цим позовом сплачено судовий збір у розмірі 4 857,08 грн. Саме таку суму судового збору слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на правову допомогу. Суд зазначає, що згідно з ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу до матеріалів справи надано Договір №1-30/10/23 про надання правової допомоги від 30 жовтня 2023 року, додаткову угоду №2 від 28.11.2025 до Договору №1-30/10/23, рахунок №1-2-1-30/10/33 від 28.11.2025, платіжну інструкцію №850 про оплату юридичних послуг від 28.11.2025, опис виконаних робіт.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Водночас, для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок відповідача, має бути встановлено, що позов позивача задоволено, а також має бути встановлено, що за цих обставин справи такі витрати позивача були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Аналіз наведених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Аналогічний правовий висновок зробив Верховний Суд у постанові від 26 червня 2019 року при розгляді справи №200/14113/18-а.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що обґрунтованим, об`єктивним і таким, що підпадає під критерій розумності, є визначення вартості послуг адвоката у сумі 8000 грн, саме ця сума судових витрат на правничу допомогу адвоката підлягає присудженню на користь позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 90, 139, 242-246, 255, 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900632/2 від 11.11.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900645/2 від 17.11.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2025/900655/2 від 21.11.2025.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці (ЄДРПОУ 43971343) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КВІТКА ПРО» (ЄДРПОУ 44584686) 4857 (чотири тисячі вісімсот п`ятдесят сім) грн 08 коп сплаченого судового збору, а також 8000 (вісім тисяч) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О. М.