РІШЕННЯ
Іменем України

Справа № 285/7112/25
провадження у справі № 2/0285/110/26
27 січня 2026 року   м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області
у складі судді Помогаєва А.В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
УСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в сумі 63222,65 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 29.03.2025 між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ОСОБА_1 в електронній формі укладено Договір про відкриття кредитної лінії №1532-9782, за яким відповідач отримала кредит на наступних умовах:
- сума кредиту 17000 грн;
- строк кредитування 365 днів;
- комісія за видачу кредиту 15% від суми кредиту;
- промо % ставка 0,60% в день;
- знижена % ставка 1,00% в день;
- стандартна % ставка 1,00 % в день.
Додатковою угодою №1 від 18.04.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1532-9782 від 29.03.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 5 300,00 грн.
Додатковою угодою №2 від 24.04.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1532-9782 від 29.03.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 1 100,00 грн.
Додатковою угодою №3 від 29.04.2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії №1532-9782 від 29.03.2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 4 400,00 грн.
Станом на 22.10.2025 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить 63 222,65 гривень, що складається з наступного:
- заборгованість за кредитом – 20 637,22 гривень;
- заборгованість за нарахованими процентами – 28 685,43 гривень
- заборгованість за процентами річних на підставі ст 625 ЦК – 13 900,00 гривень.
Посилаючись на положення ЦК України та умови укладених договорів, ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» звернулось до суду за захистом своїх прав шляхом стягнення з відповідача боргу за кредитним договором. 
Відзив на позовну заяву, будь-яких заперечень проти позовної заяви та клопотань відповідачем до суду не подано.
Дослідивши подані позивачем докази, з`ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За змістом ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Пунктом 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Порядок укладення електронного договору визначено ст. 11 вищезазначеного Закону.
Згідно ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно положень ст.ст. 77, 79, 80 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Суду не представлено доказів ознайомлення відповідача з текстом наданого позивачем договору та її згоди з викладеними в ньому умовами. У матеріалах справи відсутні електронні докази підписання договору електронним цифровим підписом.
Інформація про підписання відповідачем договору за допомогою одноразового ідентифікатора створена заінтересованою особою - самим позивачем. Будь-яких беззаперечних доказів використання ОСОБА_1 такого засобу підписання договору суду не надано.
Позивачем також не надано належних доказів на підтвердження факту отримання відповідачем коштів від кредитора за вищезазначеним договором.
Згідно ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.
Необхідність дослідження саме первинних документів у справах щодо стягнення кредитної заборгованості визнана у постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц.
Правова позиція щодо первинних документів викладена в постанові Верховного Суду України від 14.06.2018 по справі №364/737/17, де зазначено, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані у позовній заяві.
У даній справі позивачем на підтвердження заборгованості відповідача надано копію довідки, що складена стороною позивача без участі ОСОБА_1 , як учасника господарської операції.
Надана позивачем копія листа ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» від 29.10.2025 з інформацією про платіжні операції також не є належним доказом, оскільки не містить інформації про здійснення платежів на користь відповідача за договором №1532-9782 від 29.03.2025.
У постанові від 16.09.2020 у справі № 200/5647/18 Верховний Суд зазначив, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Враховуючи відсутність належних доказів отримання відповідачем коштів, суд позбавлений можливості перевірити розмір нарахованої суми боргу.
На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт виникнення заборгованості відповідача та її розмір, що є підставою для відмови в задоволенні позову.
У зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню.
Керуючись ст. ст. 3, 12,13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354, 355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційна скарга не була подана. У випадку оскарження - рішення набирає законної сили за наслідками апеляційного провадження.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.В. Помогаєв