РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

15 січня 2026 року 	м. Рівне	№460/13504/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Борискіна С.А., розглянувши за правилами письмового провадження без повідомлення учасників справи, адміністративну справу за позовом
 	ОСОБА_1 	
до	Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій, -	

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій щодо зменшення розміру грошової компенсації за житлово-комунальні послуги, зокрема, гаряче водопостачання, у разі фактичної відсутності надання послуги постачальником та використання інформації, яка не має статусу нормативно-правового акта, як підстави для зменшення або стягнення компенсації, визнання протиправними дій щодо вимоги повернення на користь держав надміру нарахованої пільги на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 4451,64 грн, скасування вимоги про повернення коштів у сумі 4451,64 грн, зобов`язання утриматись від подальших вимог щодо повернення зазначених коштів та від вчинення дій, що можуть призвести до порушення прав позивача.
Позов обґрунтовано тим, що позивачу як учаснику бойових дій було надано пільгу на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема включено послугу з централізованого гарячого водопостачання, яка фактично була припинена з 01.04.2024. У зв`язку з цим, орган Пенсійного фонду визнав нарахування пільги помилковим та просив повернути безпідставно нараховані кошти в сумі 4451,64 грн. Однак, позивач вважає такі дії відповідача необґрунтованими, безпідставними та такими, що вчинені з порушенням чинного законодавства, а тому звернувся з цим позовом до суду.
Ухвалою суду від 05.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні), встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просив у задоволенні позову відмовити повністю та зазначив, що в спірних правовідносинах діяв в межах чинного законодавства України.
Позивач подав відповідь на відзив, однак суд не приймає її до уваги з тих підстав, що відповідно до ч. 3 ст. 263 КАС України, у справах, визначених частиною першою цієї статті, заявами по суті справи є позов та відзив.
З`ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивач є учасником бойових дій та має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни та учасників бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням.
Позивачу надано пільгу на оплату житлово-комунальних послуг як учаснику бойових дій, що визнається сторонами та в силу ст.78 КАС України не потребує доказування.
Листом від 27.03.2025 за №1700-0403-8/21774 відповідач повідомив про те, що по домогосподарству позивача виникла переплата пільги в сумі 4451,64грн. за період 01.06.2024 по 30.11.2024 внаслідок нарахування по послузі за гарячу воду, яка на неопалювальний сезон не надається.
04.04.2025 позивач звернувся до відповідача із заявою, у якій просив переглянути рішення щодо повернення коштів в сумі 4451,64грн та здійснити відповідне коригування розрахунків.
Листом від 05.05.2025 №9477-8188/К-02/8-1700/25 повідомив позивача про те, що перевіркою правильності нарахування пільги, встановлено, що з 01.06.2024 по 30.11.2024 пільга виплачена з урахуванням послуги з централізованого гарячого водопостачання, надання якої в м.Рівне було припинено з 01.04.2024 відповідно до листа ТзОВ «Рівнетеплоенерго» від 09.04.2024 №04-05/1050. Відповідно було безпідставно виплачено кошти в сумі 4451,64 грн за період з 01.06.2024 по 30.11.2024. Для коректного призначення пільги та для перерахунку норм наявності/відсутності гарячої води необхідно звертатись із заявою щодо перерахунку пільги.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовий статус ветеранів війни, забезпечує створення належних умов для їх життєзабезпечення, сприяє формуванню в суспільстві шанобливого ставлення до них визначає Закон України від 22.10.1993 №3551-ХІІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» (далі - Закон №3551-ХІІ), статтею 4 якого установлено, що до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни.
Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них визначені у ст.12 Закону №3551-ХІІ.
Як передбачено статтею 12 Закону №3551-XII, учасникам бойових дій встановлено пільги, зокрема, 75-процентна знижка плати за користування житлом (квартирна плата) в межах норм, передбачених чинним законодавством (21 кв. метр загальної площі житла на кожну особу, яка постійно проживає у житловому приміщенні (будинку) і має право на знижку плати, та додатково 10,5 кв. метра на сім`ю); 75-процентна знижка плати за користування комунальними послугами (газом, електроенергією та іншими послугами) та скрапленим балонним газом для побутових потреб в межах середніх норм споживання; 75-процентна знижка вартості палива, в тому числі рідкого, в межах норм, встановлених для продажу населенню, для осіб, які проживають у будинках, що не мають центрального опалення.
Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регулює Закон України від 09.11.2017 №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон №2189-VIII) відповідно до статті 1 якого: виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору; житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг; споживач житлово-комунальних послуг (далі - споживач) - індивідуальний або колективний споживач.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 Закону №2189-VІІІ до житлово-комунальних послуг належать: комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 6 Закону № 2189-VІІІ виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.
Частиною третьою статті 11 Закону №2189-VІІІ установлено, що передбачені законодавством пільги та субсидії на оплату житлово-комунальних послуг виплачуються споживачу в грошовій формі у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Порядок надання пільг на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого палива і скрапленого газу у грошовій формі затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 квітня 2019 року №373 (далі - Порядок №373, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), відповідно до змісту якого він визначає механізм надання громадянам у грошовій формі таких пільг: комунальних послуг - послуг з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, управління побутовими відходами (абзац четвертий пункту 1 Порядку №373).
Згідно з абзацом 4 пункту 5 Порядку №373 для розрахунку розміру пільги уповноваженому органу подається інформація: управителями, виконавцями комунальних послуг - про наявність/ відсутність, припинення надання комунальних послуг, зміну тарифів на житлово-комунальні послуги, плати за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг.
Відповідно до пункту 6 Порядку №373 на підставі даних Реєстру та інформації, отриманої відповідно до пункту 5 цього Порядку, розраховують щомісяця суму пільги: на оплату житлово-комунальних послуг виходячи з розміру знижки, на яку пільговик має право згідно із законом, кількості членів сім`ї, які мають таке право відповідно до законодавчих актів, зазначених у пункті 3 цього Порядку, та визначені статтею 51 Бюджетного кодексу України, та з урахуванням встановлених цін/тарифів (внесків) і державних соціальних нормативів у сфері житлово-комунального обслуговування. Пільги в неопалювальному сезоні 2024 року на оплату послуги з постачання та розподілу електричної енергії пільговикам, житлові приміщення яких розташовані в населених пунктах Харківської області, надаються за наявності договору між суб`єктом господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, та споживачем такої послуги незалежно від фактичної наявності/відсутності послуги з незалежних від споживача або суб`єкта господарювання, що надає комунальну послугу споживачу, причин.
Зазначені розрахунки проводяться: структурними підрозділами з питань соціального захисту населення у вересні - листопаді 2022 р. до 25 числа, у грудні 2022 р. до 15 числа; органами Пенсійного фонду України - до 25 числа кожного місяця починаючи із січня 2023 року.
При цьому, відповідно до п. 6-1 Порядку №373 у разі зміни обставин, що впливають на розмір пільг, проводиться перерахунок розміру пільг з місяця виникнення таких обставин. У разі необхідності проведення перерахунку пільг за минулі періоди строк, за який здійснюється такий перерахунок, не обмежується.
Таким чином, з урахуванням наведених норм, органи Пенсійного фонду розраховують щомісяця суму пільги на оплату житлово-комунальних послуг, зокрема на підставі поданої інформації виконавцями комунальних послуг - про наявність/ відсутність, припинення надання комунальних послуг, зміну тарифів.
Як зазначає відповідач, позивачу безпідставно виплачено кошти в сумі 4451,64 грн внаслідок нарахування пільги по послузі за гарячу воду у період з 01.06.2024 по 30.11.2024.
Разом з цим, суд зазначає, що відповідно до порядку №373 розрахунок пільги здійснюється, зокрема на підставі отриманої інформації від виконавців комунальних послуг - про наявність/ відсутність, припинення надання комунальних послуг, зміну тарифів на житлово-комунальні послуги.
Відповідач у листі від 05.05.2025 вказує на те, що з 01. 06.2024 по 30.11.2024 пільга була виплачена з урахуванням послуги з централізованого гарячого водопостачання, надання якої в м.Рівне було припинено з 01.04.2024 відповідно до листа ТЗОВ «Рівнетеплоенерго» від 09.04.2024 №04-05-/1050.
Отже, відповідач відповідно до п.5 Порядку №373 володів інформацією щодо належного та правильного розрахунку розміру пільги на отримання житлово-комунальних послуг позивачем.
Пунктом 19 Порядку №373 передбачено, що суми пільг, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пільговика або неповідомлення ним уповноваженому органу про зміну обставин, зазначених у пункті 3 цього Порядку, на вимогу уповноваженого органу повертаються пільговиком.
Надання пільги припиняється:
з причин, що унеможливлюють її надання, зокрема в разі смерті пільговика, втрати права на пільгу, призначення житлової субсидії, - з місяця, що настає за місяцем настання зазначеної події;
за заявою пільговика - з місяця, що настає за місяцем її подання, якщо інше не обумовлено заявою.
У разі відмови пільговика добровільно повернути суму надміру перерахованої (виплаченої) пільги питання про її примусове стягнення вирішується в судовому порядку.
Як вже зазначалося судом, відповідно до п. 6-1 Порядку №373 у разі зміни обставин, що впливають на розмір пільг, проводиться перерахунок розміру пільг з місяця виникнення таких обставин. У разі необхідності проведення перерахунку пільг за минулі періоди строк, за який здійснюється такий перерахунок, не обмежується.
Отже, фактично відповідач відповідно до п. 6-1 Порядку №373 повинен був здійснити перерахунок розміру пільги, враховуючи подану ТзОВ «Рівнетеплоенерго» інформацію про надання/ненадання послуги з постачання гарячої води.
Разом з цим, жодних зловживань з боку позивача або ж неповідомлення про зміну обставин, зазначених у пункті 3 Порядку №373 за результатом розгляду цієї справи судом не встановлено.
Відповідачем не надано суду будь-яких доказів наявності його вини чи зловживань при отриманні відповідної пільги.
Суд звертає увагу, що особа не може нести відповідальність, в даному випадку у формі позбавлення права на пільгу з надання гарячого водопостачання, у випадку невиконання суб`єктом владних повноважень своїх повноважень.
Щодо вимоги про зобов`язання утриматись від подальших вимог щодо повернення зазначених коштів та від вчинення дій, що можуть призвести до порушення прав позивача, суд зазначає наступне.
Право на захист - це суб`єктивне право певної особи, тобто вид і міра її можливої (дозволеної) поведінки із захисту своїх прав. Воно випливає з конституційного положення: Права і свободи людини і громадянина захищаються судом (ст. 55 Конституції України).
Отже, кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання у сфері цивільних, господарських, публічно-правових відносин та за наявності неврегульованих питань.
Порушення права означає необґрунтовану заборону на його реалізацію або встановлення перешкод у його реалізації, або значне обмеження можливостей його реалізації тощо.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Із системного аналізу вказаних норм випливає, що суд захищає лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи та інтереси учасників адміністративних правовідносин, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Таким чином, гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб факт порушення був обґрунтованим. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті, і є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Визначення обсягу вимог, що підлягають судовому захисту є диспозитивним правом позивача. При цьому, підстави, з якими позивач пов`язує виникнення у нього права на звернення до суду і для задоволення його вимог, визначаються позивачем самостійно. Суд під час прийняття рішення вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються і яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).
Враховуючи вищезазначене, судовому захисту підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних, а не можливість їх порушення в майбутньому.
Отже, враховуючи наведене, вказана вимога не підлягає задоволенню.
Також суд може обрати спосіб захисту порушеного права позивача, що в повній мірі сприяє досягненню ефективного захисту інтересів позивача та встановлює спосіб відновлення його права від порушень з боку суб`єкта владних повноважень.
Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача буде задоволення позову частково, шляхом визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладене у листі від 27.03.2025 №1700-0403-8/21774 про вимогу повернення надміру виплачених коштів ОСОБА_1 за період 01.06.2024 по 30.11.2024.
При прийнятті даного рішення, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема, у справах "Салов проти України" (заява №65518/01 від06.09.2005; п.89), "Проніна проти України" (заява №63566/00 від18.07.2006; п.23) та "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04 від10. 02.2010; п.58), яка полягає у тому, що принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) 09.12.1994, п.29).
Згідно з вимогами ч.1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову (ч. 2 ст. 77 КАС України).
З огляду на вищевказане, враховуючи обставини встановлені судом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, то питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 263, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, викладене у листі від 27.03.2025 №1700-0403-8/21774 про вимогу повернення надміру виплачених коштів ОСОБА_1 за період 01.06.2024 по 30.11.2024.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Повний текст рішення складений 15 січня 2026 року 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_1 ) 
Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, буд. 7,м. Рівне,Рівненська обл.,33028, ЄДРПОУ/РНОКПП 21084076) 

Суддя       С.А. Борискін