Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2026 року Справа№200/8582/25 

Донецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Абдукадирової К.Е., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через підсистему ЄСІТС «Електронний суд» звернулась до Донецького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_2 , в якій позивач просить:
1.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомоги по вагітності та пологам, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704.
2.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомогу для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомогу по вагітності та пологам, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020- 2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
3.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди АТО/ООС, передбаченої Наказом Міністерства внутрішніх справ від 18.03.2016 №188 № Про затвердження Інструкцію про порядок та розміри виплати винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, розвідувального органу Адміністрації Державної прикордонної служби України за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду», при обчисленні розміру допомоги на оздоровлення за 2018-2021 роки. 
4.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2018-2021 роки з урахуванням сум винагороди АТО/ООС, з урахуванням раніше виплачених сум. 
5.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги на оздоровлення за 2022 рік.
6.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням сум винагороди за постановою КМУ від 28.02.2022№168, з урахуванням раніше виплачених сум. 
7.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. 
8.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
9.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ. 
10.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
11.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 – 2025 роки. 
12.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані нею дні оплачуваної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 – 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум. 
13.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги по вагітності та пологам. 
14.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу по вагітності та пологам, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум. 
15.Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби речове майно відповідно до Порядку виплати військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Службі безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державне спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захист інформації і Управління державної охорони грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2016 № 178.
16.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби з 20.06.2018 по 24.10.2022 речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня 2025 року.
17.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 здійснити виплату ОСОБА_1 перерахованого грошового забезпечення з урахуванням раніше виплачених сум із одночасною компенсацією утриманих сум податку з доходів фізичних осіб до пункту 2 Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44. 
18.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення. 
19.Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 24.06.2025 по 14.10.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби) з 20.06.2018 по 23.06.2025.
03.10.2025 представником позивача – адвокатом Матвійчук Н. Є. направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з проханням надати копії відомостей про нараховане та виплачене позивачу грошове забезпечення з розшифровкою всіх виплат помісячно за період проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 .
Відповіддю від 07.10.2025 відповідач надав відомості про виплачене грошове забезпечення за 2018-2025 роки.
Щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій повідомлено, що при звільненні позивачу була нарахована вказана компенсація за 84 дні невикористаних відпусток як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки, що відображено в її особистій картці грошового забезпечення за 2025 рік. Вказана сума перерахована на депонований рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Державній казначейській службі України, у зв`язку з відсутністю актуальних банківських реквізитів. Для проведення виплати відповідач просив надати до військової частини НОМЕР_2 банківські реквізити позивача. 
Щодо нарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні повідомлено, що відповідно до норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», передбачена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, у випадку ОСОБА_1 , яка звільнена в запас через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу), і календарна вислуга років станом на 23.06.2025 року склала 7 років, 4 місяці, 3 дні.
09.10.2025 представником позивача – адвокатом Матвійчук Н. Є. направлено адвокатський запит до військової частини НОМЕР_2 з проханням здійснити перерахування позивачу компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій та інші належні при звільненні виплати на банківський рахунок ОСОБА_1 в АТ КБ «Приватбанк».
Листом від 14.10.2025 відповідач повідомив, що компенсація за 84 дні невикористаних відпусток як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки, перерахована на надані банківські реквізити позивача 14.10.2025, згідно платіжної інструкції № 11328 від 13.10.2025.
29.10.2025 представником позивача – адвокатом Матвійчук Н. Є. направлено лист на електронну адресу військової частини НОМЕР_2 з проханням нарахувати і виплатити позивачу: допомогу на оздоровлення за 2025 рік, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік; грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно; середнє грошове забезпечення за час прострочення виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки з 24.06.2025 по 14.10.2025; компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Відповіддю від 31.10.2025 відповідач стосовно допомоги для оздоровлення за 2025 рік повідомив, що ОСОБА_1 з 24.10.2022 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення дитини 3-х річного віку (термін закінчення 06.09.2025), а відповідно до норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, допомога для оздоровлення може надаватися тільки в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки. На день звільнення з військової служби 23.06.2025 ОСОБА_1 не приступила до посади, тобто не виконувала обов`язків за посадою, тому відсутні правові підстави у нарахуванні та виплаті їй вищевказаної допомоги.
Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік повідомлено, що станом на день звільнення ОСОБА_1 з військової служби у фонді грошового забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону не було визначено розміру фінансування на виплату вищевказаної матеріальної допомоги, в зв`язку з чим виплати військовослужбовцям НОМЕР_4 прикордонного загону не проводились. 
Щодо грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток учасника бойових дій повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснено відповідне нарахування на день звільнення з військової служби ОСОБА_1 , і вказані кошти були перераховані на депонентський рахунок 27.06.2025, відкритий на її ім`я в Державній казначейській службі України, так як у фінансовому відділі були відсутні актуальні банківські реквізити ОСОБА_1 . Слід зазначити, що остання виплата, яку отримувала ОСОБА_1 в НОМЕР_4 прикордонному загоні, проводилась в серпні 2024 року, і на день звільнення вона не надала до в/ч НОМЕР_2 інформації щодо актуальних банківських реквізитів. Для отримання інформації працівниками фінансового відділу 26.06.2025 року здійснено дзвінок на номер ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ), наданий нею до відділу кадрів, проте з`єднання не відбулось, оскільки абонент перебував за кордоном. Перерахування відповідних коштів, проведено військової частиною НОМЕР_2 14.10.2025 року після надання адвокатом 09.10.2025 актуальних банківських реквізитів позивачки, тобто без порушення термінів, що в свою чергу виключає обов`язок нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів. Після ознайомлення з відомостями про виплачене позивачу грошове забезпечення, надані відповідачем у відповіді від 09.10.2025 на адвокатський запит від 03.10.2025, встановлено, що відповідачем в 2020 – 2022 роках нараховано і виплачено позивачу грошове забезпечення у неналежному розмірі.
Після ознайомлення з відомостями про виплачене позивачу грошове забезпечення, надані відповідачем у відповіді від 09.10.2025 на адвокатський запит від 03.10.2025, позивачем встановлено, що відповідачем в 2020 – 2022 роках нараховано і виплачено позивачу грошове забезпечення у неналежному розмірі. Зокрема, позивачу виплачувався посадовий оклад, оклад за спеціальним званням, інші щомісячні додаткові види грошового забезпечення та одноразові виплати, які обраховуються, виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022. 
Ухвалою суду від 10 листопада 2025 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
Сторони про відкриття провадження у справі були повідомлені судом належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідачем наданий відзив на позовну заяву, відповідно до якого позивач не погоджується з позовними вимогами, вважає їх безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають. Вказав, що відповідно до наявних облікових даних, ОСОБА_1 в період з 20.06.2018 по 23.06.2025 проходила військову службу в НОМЕР_4 прикордонному загоні та була зарахована на всі види забезпечення.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2022 № 126-ОС старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по вагітності та пологам з 20.06.2022. 
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 24.10.2022 № 119-ОС «Про особовий склад» старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 24.10.2022 по 06.09.2025.
16.06.2025 ОСОБА_1 перебуваючи відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звернулась рапортом до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону рапортом № 04.0./47850/25-Вн зареєстрованого 20.06.2025, з проханням про її звільнення з військової служби
Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 21.06.2024 № 693-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (П-036415), яка перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (остання займана штатна посада – інспектора прикордонної служби 2 категорії – дозиметриста другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)), за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовець-жінка, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в запас, з 23.06.2025. Вислуга років на 23.06.2024 складає: календарна: 07 років 004 місяців 03 дні; пільгова: 7 років 04 місяці 08 днів; всього: 14 років 04 місяці 11 днів. Без права носіння військової форми одягу. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не надавалась. Виплатити грошову компенсацію за 84 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки). Допомогу для оздоровлення за 2025 рік не отримала. Матеріальну допомогу для вирішенні соціально-побутових питань за 2025 рік не отримала.
Щодо грошового забезпечення та інших видів винагород.
Військова частина НОМЕР_2 є органом державної влади на місцях в системі Державної прикордонної служби України, являється бюджетною установою і утримується виключно за рахунок коштів Державного бюджету України.
З урахуванням додатків 3 до Законів України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», «Про Державний бюджет України на 2021 рік» «Про Державний бюджет України на 2022 рік», «Про Державний бюджет України на 2025 рік», головним розпорядником коштів є Міністерство внутрішніх справ України.
Пунктом 2 Постанови № 704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. 
Згідно з пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12,13, 14. 
В подальшому пункт 4 даної Постанови № 704 було викладено в редакції пункту 6 постанови Кабінету Міністрів України «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби та деяким іншим категоріям осіб» від 21.02.2018 № 103 (надалі – Постанова № 103), а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.03.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
Вважає, що відповідач діяв правомірно застосовуючи при обчисленні посадового окладу та окладу за військовим званням позивача розрахункову величину в періоди з 29.01.2020 по 22.10.2022 прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений законом на 01.01.2018.
Зазначає, що під час проходження військової служби позивачу виплачувалось належне грошове забезпечення, яке обчислювалось та нараховувалось у межах виділених військовій частині НОМЕР_2 коштів, у відповідності до статті 17 Конституції України, статті 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», та Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25.06.2018 № 558.
Щодо правомірності дій відповідача не нарахування та не виплати допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Розмір матеріальної допомоги щороку встановлюється Адміністрацією Держприкордонслужби виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.
Матеріальна допомога надається військовослужбовцю на підставі рапорту, який подається за командою. Відповідно до наявних даних, ОСОБА_1 з рапортом про виплату їй матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань не зверталась, а перебуваючи в соціальній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звернулась рапортом з проханням тільки про її звільнення з військової служби. 
Після звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу та всіх видів забезпечення 23.06.2025, від адвоката Матвійчук Н.Є., яка діє в інтересах Позивача 29.09.2025 надійшов лист з вимогою здійснити нарахування і виплату ОСОБА_1 матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік. 
Тобто, лист з вимогою нарахувати та виплатити допомоги для вирішення соціально - побутових питань, надійшов після закінчення правовідносин з військовою службою та військовою частиною НОМЕР_2 . 
Також вважає за доцільне звернути увагу суду, що виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань є правом, а не обов`язком відповідача.
На підставі викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, є безпідставними, такими, що не грунтуються на нормах чинного законодавства та задоволенню не підлягають.
Щодо правомірності дій відповідача не нарахування та не виплати допомоги для оздоровлення.
Військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках – до шести років, допомога для оздоровлення може надаватися тільки в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки.
Розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
Щодо правомірності відповідача не включення до складу грошового забезпечення винагороди АТО/ООС з 2018 по 2021 та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги на оздоровлення 2022 рік.
Зазначає, що відповідно до довідок про грошове забезпечення та інших видів винагород за 2018-2022 роки, факт отримання Позивачем винагороди за участь в АТО/ООС з липня 2018 року по березень 2022 року підтверджує не систематичність такої виплати та не сталої величини, а систематичне виконання Державою свого обов`язку щодо реалізації соціального захисту військовослужбовців під час виконання військового обов`язку на територіях з особливим статусом.
Крім того, додаткова винагорода виплачується лише у особливий період або під час проведення антитерористичної операції, її розмір не є сталим, вона виплачується в залежності від безпосередньої участі в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, та визначається наказами командирів (начальників), що сукупно свідчить про те, що вказана додаткова винагорода не має постійного та сталого характеру.
У зв`язку з чим, додаткова винагорода за участь АТО/ООС не включається до складу місячного грошового забезпечення.
Як слідує з матеріалів справи, додаткова грошова винагорода в розмірі збільшеному до 30000 гривень передбачена Постановою № 168, відповідно до довідок про грошове забезпечення та інші види винагород виплачувалась позивачу не постійно, а тільки у 2022 році, а саме: в березні за березень в розмірі – 29550,69 грн; в квітні за лютий в розмірі – 5806,45 грн, не повний місяць, за час виконання певних заходів; в травні за квітень в розмірі – 30000,00 грн; в червні за травень в розмірі – 30000,00 грн; в липні за червень в розмірі – 9000,00 грн., за час виконання певних заходів, за дев`ять таких днів. 
Тобто, виплата ОСОБА_1 даної винагороди перестала здійснюватися до вибуття її в соціальну відпустку по вагітності та пологам з 20.06.2022 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2022 № 126-ВВ.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01.09.2023 № 726 затверджено Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України (далі – Особливості № 726).
За приписами пункту 14 Особливостей № 726, винагороди, визначені пунктом 2 цих Особливостей, є одноразовими додатковими видами грошового забезпечення.
Таким чином додаткова винагорода, передбачена для військовослужбовців Держприкордонслужби у період дії воєнного стану Постановою № 168 у розмірі 30000 гривень втратила безумовний та щомісячний характер так як підставою для її виплати стало виконання певних бойових (спеціальних) завдань згідно з бойовими наказами (бойовими розпорядженнями).
На підставі викладеного вище встановлено, що відповідно до розділу ІІІ та IV Інструкції № 558 визначений детальний перелік щомісячних додаткових видів грошового забезпечення, до якого не входить винагорода передбачена Постановою № 18 та Постановою № 168 та не зобов`язано чинними нормативно-правовими актами військову частину НОМЕР_2 включити в розрахунок, з якого обчислюється розмір допомоги на оздоровлення за 2018-2022 роки.
На підставі викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2018-2021 роки з урахуванням сум винагороди АТО/ООС, з урахуванням раніше виплачених сум та допомогу на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням сум винагороди за постановою КМУ від 28.02.2022№ 168, з урахуванням раніше виплачених сум, є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не підлягають задоволенню.
Щодо правомірності відповідача не включення до складу грошового забезпечення додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами.
Під час обчислення розміру цієї допомоги враховуються всі види грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів), які вони отримують згідно із законодавством на день надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами.
Як вже зазначалось вище, ОСОБА_1 отримала додаткову винагорода передбачену Постановою № 168 в липні за червень в розмірі 9000,00 грн., а саме за час пропорційного виконання певних заходів, тобто за дев`ять днів. А в соціальну відпустка по вагітності та пологам Позивач пішла з 20.06.2022 відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2022 № 126-ВВ та наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 24.10.2022 № 119-ОС старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 24.10.2022 по 06.09.2025.
Вищенаведеним підтверджується, що ОСОБА_1 вже з 10.06.2025 по 19.06.2025 (день, що передував відпустці) не виконувала відповідних заходів в період воєнного стану, за виконання яких передбачена додаткова винагорода згідно з Постановою № 168. Вказане винагорода не має постійного та сталого характеру і виплачувалась Позивачу за наявності вичерпних підстав.
На підставі викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу по вагітності та пологам, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум є безпідставними, такими що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню.
Щодо компенсації за невикористані дні додаткової відпустки.
Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Грошова компенсація за всі невикористані дні відпустки проводиться виходячи з розміру місячного грошового забезпечення, право на отримання якого має військовослужбовець відповідно до чинного законодавства на день виключення зі списків особового складу органу Держприкордонслужби. При цьому одноденний розмір грошового забезпечення визначається шляхом ділення місячного розміру грошового забезпечення на 30 календарних днів.
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 21.06.2024 № 693-ОС «Про особовий склад», відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не надавалась. Виплатити грошову компенсацію за 84 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки).
Як слідує з матеріалів справи, додаткова грошова винагорода в розмірі збільшеному до 30000 гривень виплачувалась позивачу не постійно та не сталою величиною, а тільки починаючи з березня по липень 2022 року.
З вказаної норми, а саме: пункту 2 Інструкції № 558 випливає, що розрахунковою величиною для проведення компенсації за невикористані дні відпустки є місячне грошове забезпечення, яке не включає одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно винагорода передбачена, Постановою № 168, не входить до складу місячного грошового забезпечення (пункт 14 Особливостей № 726) і у зв`язку з чим не може бути включена до розрахунку компенсації за невикористані дні відпустки.
Також зазначаємо, що ОСОБА_1 на підставі її рапорту, була 23.06.2025 звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу не виходячи з відпустки, а також відповідно до довідки про грошове забезпечення та інші види винагород за 2025, вона не отримувала грошове забезпечення, в тому числі і додаткову винагороду передбачену Постановою № 168.
Враховуючи зазначене, з метою дотримання прав ОСОБА_1 військовою частиною НОМЕР_2 нараховано компенсацію за 84 дні невикористаних відпусток як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки і у зв`язку з відсутністю належних банківських реквізитів Позивача, вказана сума була перерахована на депонований рахунок ОСОБА_1 і після отримання достовірних банківських реквізитів перерахована 14.10.2025 виплачено безпосередньо Позивачу вся належна їй сума.
На підставі викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплати ОСОБА_1 компенсацію за невикористані нею дні оплачуваної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022-2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не підлягають задоволенню.
Щодо правомірності відповідача у не здійсненні виплати одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби.
ОСОБА_1 звільнялась з військової служби вже після внесення відповідних змін в статтю 15 Закону № 2232- ХІІ, що підтверджено наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 21.06.2025 № 693-ОС і вислуга календарних років склала – 7 років 04 місяців 03 дні і у зв`язку з чим в Позивача відсутнє право на отримання одноразової допомоги при звільненні.
Як слідує з матеріалів справи, додаткова грошова винагорода в розмірі збільшеному до 30000 гривень виплачувалась позивачу не постійно та не сталою величиною, а тільки починаючи з березня по липень 2022 року.
Також зазначає, що ОСОБА_1 на підставі її рапорту, була 23.06.2025 звільнена з військової служби та виключена зі списків особового складу не виходячи з відпустки і відповідно до довідки про грошове забезпечення та інші види винагород за 2025, вона не отримувала грошове забезпечення, в тому числі і додаткову винагороду передбачену Постановою № 168. 
На підставі вищезазначеного, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства і не підлягають задоволенню.
Щодо нарахування та виплати грошової компенсації вартості за неотримане речове майно.
Посадовими особами військової частини НОМЕР_2 здійснено розрахунок на виплату грошової компенсації за належного до видачі речового майна від 28.10.2025 № 34 в сумі 40 841,25 грн. та видано наказ НОМЕР_4 прикордонного загону від 06.11.2025 № 1179-ОС «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» ОСОБА_1 .
В подальшому відповідно до платіжної інструкції від 17.11.2025 № 13234, 18.11.2025 військовою частиною НОМЕР_2 здійснено виплату коштів за неотримане речове майно ОСОБА_1 в сумі 40 228,63 грн.
Відповідно до викладеного вище, позовні вимоги про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за належне, але не отримане протягом проходження військової служби з 20.06.2018 по 24.10.2022 речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 01.01.2025 є безпідставними, такими, що не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та не підлягають задоволенню.
Щодо компенсації сум податку на доходи фізичних осіб.
Зазначає, що під час нарахування військовою частиною НОМЕР_2 грошового забезпечення Позивача, проведення виплати здійснювалось з одночасною компенсацією сум податку на доходи фізичних осіб, яка утримувалась з грошового забезпечення останнього.
Щодо компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
Вважає, що оскільки відсутні підстави вважати вказані факти підтвердженими, відповідно, відсутні підстави вважати, що права позивача в даному випадку порушені або будуть порушені, у зв`язку з чим, позовна вимог в частині зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, є передчасною, такою, що не грунтується на норах чинного законодавства і не підлягає задоволенню.
Щодо правових підстав для виплати середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Зазначає, що спеціальним законодавством, яке регулює оплату праці військовослужбовців, встановлено дату проведення остаточного розрахунку зі звільненими військовослужбовцем, проте, порядок виплати середнього заробітку (грошового забезпечення) за несвоєчасний розрахунок не врегульовано, а позивач хибно зазначає про можливість застосування норм статті 116 та 117 КЗпП України як таких, що є загальними та поширюються на правовідносини, які виникають під час звільнення з військової служби.
На виконання вимог норм законодавства щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток як учасника бойових дій, військовою частиною НОМЕР_2 здійснено відповідне нарахування на день звільнення з військової служби Позивача, і вказані кошти 27.06.2025 були перераховані на депонентський рахунок, відкритий на її ім`я в Державній казначейській службі України, так як у відповідача були відсутні достовірні банківські реквізити ОСОБА_1 .
Остання виплата, яку отримувала Позивач в НОМЕР_4 прикордонному загоні, проводилась в серпні 2024 року, і на день звільнення вона не надала до відповідача інформації щодо актуальних банківських реквізитів, тобто минуло майже рік з попередньої виплати.
В подальшому, тільки після того як надано стороною позивача 09.10.2025 актуальних банківських реквізитів, військової частиною НОМЕР_2 проведено 14.10.2025 нарахування та виплату коштів за невикористані дні додаткових відпусток учасника бойових дій, тобто без порушення термінів.
Відповідно, військовою частиною НОМЕР_2 в день виключення зі списків особового складу було здійснено виплату неоспорюваної суми.
Відповідно до викладеного вище, позовна вимога про зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки виплати компенсації невикористаної додаткової відпустки, як учаснику бойових дій з 24.06.2025 по 14.10.2025 є безпідставною, такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства і не підлягає задоволенню.
Тому просить суд у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 прикордонний загін) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії просить відмовити повністю. 
Також вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду.
Позивач надав суду відповідь на відзив.
Відповідач надав суду заперечення на відповідь на відзив.
Згідно положень частини третьої статті 243 КАС України, у виняткових випадках залежно від складності справи складення рішення, постанови у повному обсязі може бути відкладено на строк не більш як десять, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Дослідивши докази та письмові пояснення, викладені в заявах по суті справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов та заперечення проти нього, суд установив наступне.
Позивач, ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 ( НОМЕР_4 прикордонний загін Державної прикордонної служби) з 20.06.2018 по 23.06.2025, що не є спірним між сторонами.
Розглянувши адвокатські запити представника позивача, Військова частина НОМЕР_2 повідомила про наступне.
Стосовно не отримання ОСОБА_1 допомоги для оздоровлення за 2025 рік повідомлено, що ОСОБА_1 з 24.10.2022 року перебувала у відпустці для догляду за дитиною до досягнення дитини 3-х річного віку (термін закінчення 06.09.2025), а відповідно до норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», військовослужбовцям, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а в дозволених законодавством випадках - до шести років, допомога для оздоровлення може надаватися тільки в році вибуття у відпустку та в році, у якому вони стали до виконання обов`язків за посадою після прибуття з цієї відпустки. На день звільнення з військової служби 23.06.2025 ОСОБА_1 не приступила до посади, тобто не виконувала обов`язків за посадою, тому відсутні правові підстави у нарахуванні та виплаті їй вищевказаної допомоги. 
Стосовно не отримання позивачем матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік повідомлено, відповідно до норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби) за рішенням начальника (командира) органу Держприкордонслужби може надаватися у межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі органу Держприкордонслужби, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) в розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Станом на день звільнення позивача з військової служби у фонді грошового забезпечення НОМЕР_4 прикордонного загону не було визначено розміру фінансування на виплату вищевказаної матеріальної допомоги, в зв`язку з чим виплати військовослужбовцям НОМЕР_4 прикордонного загону не проводились.
Стосовно нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за невикористані дні додаткових відпусток учасника бойових дій повідомлено, що військовою частиною НОМЕР_2 здійснено відповідне нарахування на день звільнення з військової служби позивача, і вказані кошти були перераховані на депонентський рахунок 27.06.2025, відкритий на її ім`я в Державній казначейській службі України, так як у фінансовому відділі були відсутні актуальні банківські реквізити позивача. 
Зазначено, що остання виплата, яку отримувала позивач в НОМЕР_4 прикордонному загоні, проводилась в серпні 2024 року, і на день звільнення вона не надала до в/ч НОМЕР_2 інформації щодо актуальних банківських реквізитів. Для отримання інформації працівниками фінансового відділу 26.06.2025 року здійснено дзвінок на номер позивача ( НОМЕР_5 ), наданий нею до відділу кадрів, проте з`єднання не відбулось, оскільки абонент перебував за кордоном. Перерахування відповідних коштів, проведено військової частиною НОМЕР_2 14.10.2025 року після надання позивача 09.10.2025 актуальних банківських реквізитів позивача, тобто без порушення термінів, що в свою чергу виключає обов`язок нарахування та виплату компенсації втрати частини доходів.
Стосовно нарахованої та виплаченої грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій вказано, що при звільненні позивача була нарахована вказана компенсація за 84 дні невикористаних відпусток як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки, що відображено в її особистій картці грошового забезпечення за 2025 рік. 
Вказана сума перерахована на депонований рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в Державній казначейській службі України, в зв`язку з відсутністю актуальних банківських реквізитів.
Стосовно нарахування ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні повідомлено, що відповідно до норм наказу Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558 «Про затвердження Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України», передбачена виплата одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше, для військовослужбовців, які звільняються з військової служби, у випадку ОСОБА_2 , яка звільнена в запас через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу), і календарна вислуга років станом на 23.06.2025 року склала 7 років, 4 місяці, 3 дні.
Крім того, зазначено, що нарахована ОСОБА_1 компенсація за 84 дні невикористаних відпусток як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки, перерахована на іі надані банківські реквізити 14.10.2025, згідно платіжної інструкції № 11328 від 13.10.2025.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2022 № 126-ОС старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по вагітності та пологам з 20.06.2022. 
Відповідно до наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 24.10.2022 № 119-ОС «Про особовий склад» старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 24.10.2022 по 06.09.2025.
16.06.2025 ОСОБА_1 перебуваючи відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, звернулась рапортом до начальника НОМЕР_4 прикордонного загону рапортом № 04.0./47850/25-Вн зареєстрованого 20.06.2025, з проханням про її звільнення з військової служби.
Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 21.06.2024 № 693-ОС «Про особовий склад» припинено (розірвано) контракт, звільнено з військової служби, виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення старшого сержанта ОСОБА_1 (П-036415), яка перебуває у розпорядженні начальника НОМЕР_4 прикордонного загону (остання займана штатна посада – інспектора прикордонної служби 2 категорії – дозиметриста другого відділення інспекторів прикордонної служби відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип Б)), за підпунктом «г» (через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу): військовослужбовець-жінка, яка перебуває у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більше як до досягнення нею шестирічного віку) пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», в запас, з 23.06.2025. Вислуга років на 23.06.2024 складає: календарна: 07 років 004 місяців 03 дні; пільгова: 7 років 04 місяці 08 днів; всього: 14 років 04 місяці 11 днів. Без права носіння військової форми одягу. Відповідно до пункту 12 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» додаткова відпустка як учаснику бойових дій за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024, 2025 роки не надавалась. Виплатити грошову компенсацію за 84 календарних днів невикористаної додаткової відпустки як учаснику бойових дій (за 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2025 роки). Допомогу для оздоровлення за 2025 рік не отримала. Матеріальну допомогу для вирішенні соціально-побутових питань за 2025 рік не отримала.
Згідно із відомостями зазначеними в довідці-розрахунку №34 від 28.10.2025 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 до виплати належить 40841,25 грн.
Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону №1179-ОС від 06.11.2025 «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно: ОСОБА_3 (наказ начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 693-ОС від 21 червня 2025 року «Про особовий склад») відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 34 (Додаток № 3), в сумі 40 841,25 грн.
Виплата позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 40841,25 грн. підтверджено платіжною інструкцією №13234 від 17.11.2025.
Відповідно до довідок про розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовувався для розрахунку грошового забезпечення позивача у спірні періоди складав 1762,00 грн.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача позивач звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини п`ятої статті 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі Закон №2011-ХІІ) визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі Постанова №704), якою встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 Постанови №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 визначено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 4 Постанови № 704 (в первинній редакції на дату прийняття) встановлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Також додатки 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704 містять примітки, відповідно до яких, зокрема посадові оклади за розрядами тарифної сітки та оклади за військовим (спеціальним) званням визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт.
21.02.2018 Кабінет Міністрів України ухвалив постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі Постанова №103), пунктом 6 якої внесено зміни до постанов Кабінету Міністрів України, що додаються. Зокрема, у Постанові №704 пункт 4 викладено в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 р., на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Тобто, на момент набрання чинності Постановою №704 (01.03.2018) пункт 4 було викладено в редакції змін, викладених згідно із пунктом 6 Постанови №103, а саме: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14».
При цьому, суд звертає увагу на те, що зміни до додатків 1, 12, 13 і 14 до Постанови №704 не вносилися.
Отже, станом на 01.03.2018 пункт 4 Постанови №704 визначав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року.
Водночас, суд зазначає, що Закон України від 05.10.2000 № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» (далі - Закон № 2017-III) визначає правові засади формування та застосування державних соціальних стандартів і нормативів, спрямованих на реалізацію закріплених Конституцією України та законами України основних соціальних гарантій, згідно із положеннями статті 1 якого державні соціальні стандарти - це встановлені законами, іншими нормативно-правовими актами соціальні норми і нормативи або їх комплекс, на базі яких визначаються рівні основних державних соціальних гарантій.
У свою чергу базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сферах доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров`я та освіти (стаття 6 Закону № 2017-III).
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік.
При цьому, згідно із ч. 2 ст. 92 Конституції України виключно законами України встановлюються, Державний бюджет України і бюджетна система України (пункт 1) та порядок встановлення державних стандартів (пункт 3).
Разом з тим, суд вважає, що Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили.
При цьому, пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 №2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 №294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 не містить.
Тобто, положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом №294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, вказавши, що з 01.01.2020 положення пункту 4 постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з постановою №704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що 01.01.2017 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон № 1774-VIII) пунктом 3 розділу ІІ якого встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 1 січня 2017 року.
Однак, встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою №704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням (постанова Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21).
Крім того, суд враховує правову позицію Верховного Суду, який неодноразово наголошував, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Тобто згідно з правовою позицією Верховного Суду такі правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови від 12.03.2019 у справі № 913/204/18, від 10.03.2020 у справі № 160/1088/19).
Відтак, посилання позивача та відповідача на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі №826/6453/18 не є основним (ключовим) при розгляді цієї справи.
Отже, з огляду на визначені в частині третій статті 7 КАС України правила, а також враховуючи на те, що з 01.01.2020 положення пункту 4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений законодавцем на відповідний рік, у тому числі для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів, до спірних правовідносин підлягає застосуванню пункт 4 Постанови №704 в частині, що не суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу - Закону № 294-IX із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Аналогічні за змістом висновки також містить і постанова Верховного Суду від 12 вересня 2022 року по справі №500/1813/21.
Зокрема Верховний Суд в межах розгляду справи №500/1813/21 зробив наступні висновки:
«…. пунктом 8 Прикінцевих положень Закону України від 23.11.2018 № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» було установлено, що у 2019 році для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів як розрахункова величина застосовується прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений на 1 січня 2018 року.
У свою чергу, Закон України від 14.11.2019 № 294-IX «Про Державний бюджет України на 2020 рік» (далі - Закон № 294-IX) та Закон № 1082-IX таких застережень щодо застосування як розрахункової величини для визначення, зокрема грошового забезпечення, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2018 року на 2020 та 2021 роки, відповідно, не містять.
Тобто, положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів, розрахованих згідно з постановою № 704, прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року до 01.01.2020 - набрання чинності Законом № 294-IX не входили в суперечність із актом вищої юридичної сили».
Таким чином, відповідні висновки фактично зводяться до того, що починаючи із 2020 року підлягають застосуванню положення п. 4 Постанови №704, в частині, що не суперечить нормативно-правовим актам, які мають вищу юридичну силу Законам України «Про державний бюджет України на 2020 рік», «;Про державний бюджет України на 2021 рік» та із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Таким чином, посадовий оклад та оклад за військовим званням позивача за період 2020-2023 років має розраховуватись із використанням для визначення розміру посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік).
Разом з тим, суд враховує те, що розрахунковою величиною при визначенні розміру грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально побутових питань, грошової допомоги при звільненні, грошової компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки та додаткової відпустки як учаснику бойових дій були посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням визначені, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, що не спростовано відповідачем.
Таким чином, підлягають перерахунку також виплачені позивачу суми допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомоги по вагітності та пологам, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, оскільки при їх обрахунку відповідачем використано посадовий оклад та оклад за військовим (спеціальним) званням не в тому розмірі, який визначений чинним законодавством.
Разом з цим, судом враховано, що постановою Кабінету Міністрів України від 12.05.2023 № 481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704», яка набрала чинності 20.05.2023, було скасовано підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», та внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», шляхом викладення абзацу першого в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
Суд вказує, що коментована Постанова № 481 набрала чинності 20.05.2023. При цьому, жодним із положень Постанови № 481 не надано зворотної дії в часі застосування її приписів, зокрема й у період з 29.01.2020, дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі №826/6453/18, якою залишено в силі рішення суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування пункту 6постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 року за № 103, яким внесено зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України №704.
За загальними правилами застосування норм права в часі, відповідний нормативно-правовий акт врегульовує правовідносини із дати набрання ним чинності (в залежності від обставин опублікування тощо), із дати значно пізніше від дати прийняття і набрання чинності, вказівку про що містить такий акт, або із дати, яка в календарному застосуванні передує даті прийняття акту, відомості у зв`язку із чим повинні зазначатися в останньому.
Так, згідно з ч. 1 ст. 52 Закону України «Про Кабінет Міністрів України», постанови Кабінету Міністрів України набирають чинності з дня їх офіційного опублікування, якщо інше не передбачено самими постановами, але не раніше дня їх опублікування.
Водночас, Кабінетом Міністрів України в Постанові № 481 не розкрито зміст, яким чином врегульовувати спірні правовідносини щодо врахування сталої величини (1762 гривень) для розрахунку розмірів посадового окладу і окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, за період з 29.01.2020 (дня ухвалення Шостим апеляційним адміністративним судом постанови у справі № 826/6453/18) до 12.05.2023 (дня прийняття Постанови № 481).
Отже, зважаючи на відсутність в Постанові № 481 приписів про її застосування з іншої дати, ніж дати набрання чинності, в суду, станом на час вирішення цього спору, нема підстав для висновку, відмінного від вищевикладеного, згідно усталеної практики Верховного Суду.
Враховуючи викладене позовні вимоги щодо визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомоги по вагітності та пологам, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704 та зобов`язання військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомогу для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомогу по вагітності та пологам, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020- 2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум підлягають задоволенню.

Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2018-2021 роки з урахуванням сум винагороди АТО/ООС, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ (пункт 3 постанови КМУ № 704).
Також пп. 3 п. 5 постанови КМУ № 704 надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання: надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, та допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 31 січня 2015 року № 24 «Про особливості виплати винагород військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу в особливий період та під час проведення антитерористичних операцій» було установлено, що в особливий період або під час проведення антитерористичної операції військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів військових формувань, правоохоронних органів, Державної служби з надзвичайних ситуацій, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту за безпосередню участь у воєнних конфліктах чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду виплачується винагорода у відсотках місячного грошового забезпечення.
Пунктом Постанови Кабінету Міністрів України від 20 січня 2016 року № 18 «Деякі питання грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та поліцейських» Установити, що за час участі у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях чи в антитерористичній операції, у воєнних конфліктах, інших заходах в умовах особливого періоду військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується винагорода в порядку, визначеному керівниками відповідних державних органів .
Відповідно до п. 1.2 розділу I Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затвердженої Наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.05.2008 № 425, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 червня 2008 року за № 537/15228 (далі Інструкція № 425), було визначено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення; місячне грошове забезпечення - це грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
До складу місячного грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати та премія).
Відповідно до пп. 3.7.1 п. 3.7 розділу III Інструкції № 425 було передбачено, що військовослужбовцям один раз на рік надається допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Підпунктом 3.7.4 п. 3.7 розділу III Інструкції № 425 було встановлено, що розмір допомоги для оздоровлення визначається, виходячи з посадових окладів, окладів за військовими званнями та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород), на які військовослужбовець має право за займаною ним штатною посадою згідно із законодавством на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Відповідно до п. 2 розділу І Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Державної прикордонної служби України, затверджену наказом Міністерства внутрішніх справ України від 25 червня 2018 року № 558, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 липня 2018 року за № 854/32306 (далі - Інструкція № 558), у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що Грошове забезпечення складається із: посадового окладу; окладу за військовим званням; щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії); одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Місячне грошове забезпечення - грошове забезпечення, на отримання якого у відповідному місяці має право військовослужбовець згідно із чинним законодавством.
Місячне грошове забезпечення складається із: основних видів грошового забезпечення (посадовий оклад, оклад за військовим званням); щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, премія).
Питання, пов`язані з виплатою допомоги на оздоровлення урегульовані пунктом 7 розділу ІV Інструкції № 558, підпунктом 5 якого передбачено, що розмір допомоги визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів та винагород), які військовослужбовець отримує за займаною ним штатною посадою на день видання наказу про надання цієї допомоги.
З наведеного висновується, що Приписи пункту 1 статті 10-1 Закону № 2011-ХІІ вказує, що ці норми встановлюють лише право військовослужбовця на отримання допомоги на оздоровлення.
Положення четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ є відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністерству внутрішніх справ України.
За правилами пп. 3.7.4 п. 3.7 розділу III Інструкції № 425, а в наступному підпункту 5 пункту 7 розділу ІV Інструкції № 558 до розміру грошового забезпечення, з якого обчислюється допомога на оздоровлення, не включаються винагороди.
Делегуючи Кабінету Міністрів України право визначати розміри грошового забезпечення, а Міністерству внутрішніх справ України установлювати порядок його виплати, законодавець установив певну ієрархію щодо визначення переліку складових грошового забезпечення, що враховуються при обчисленні окремих видів одноразових виплат для військовослужбовців Державної прикордонної служби України. Тому саме положення Інструкції № 425, а наступному - Інструкції № 558, унормували приписи Закону № 2011-ХІІ, установивши пряму норму щодо виключення винагороди із категорії cкладових грошового забезпечення, з суми яких обчислюється розмір допомоги на оздоровлення.
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, які викладені в Постанові від 20 серпня 2024 року у справі № 420/693/23.
За такого правового регулювання, суд дійшов висновку, що, обчислюючи розмір допомоги на оздоровлення позивачу за 2018-2021 роки без винагороду за участь в АТО/ООС, відповідач діяв правомірно.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо зобов`язання нарахувати та виплатити позивачу допомогу на оздоровлення за 2022 рік, компенсацію за невикористані нею дні оплачуваної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 – 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди з урахуванням сум винагороди за постановою КМУ від 28.02.2022 №168, з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
У частині другій статті 9 Закону №2011-ХІІ, наведений перелік складових грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до частини четвертої статті 9 Закону №2011-ХІІ, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших, утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пункту 1статті 10-1 Закону №2011-XII (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, надаються щорічні основні відпустки із збереженням грошового, матеріального забезпечення та наданням грошової допомоги на оздоровлення у розмірі місячного грошового забезпечення.
У рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, у тому числі військовослужбовцям-жінкам, які мають дітей (пункт 14статті 10-1 Закону №2011-XII).
Абзацом 7 пункту 2статті 15 Закону №2011-XII передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб»(далі - постанова КМУ №704), окрім тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців та розмірів надбавки за вислугу років також затверджено додаткові види грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 2 постанови КМУ №704 установлено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу визначено здійснювати в порядку, що затверджується, зокрема, Міністром оборони (стаття 9 Закону №2011-XII).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджено наказом Міністерства оборони України 07 червня 2018 року №260(далі - Порядок №260).
Відповідно до пункту 2 розділу І Порядку №260 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) грошове забезпечення, зокрема, включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту), а також додаткова винагорода на період дії воєнного стану; допомоги.
Пунктом 16 розділу І Порядку №260 передбачено, що виплата додаткових видів грошового забезпечення, не передбачених цим Порядком, здійснюється відповідно до чинного законодавства України.
Відповідно до пункту 6 розділу ХХХІ Порядку №260 розрахунок грошового забезпечення за час надання щорічної основної відпустки з подальшим виключенням зі списків особового складу та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням зміни вислуги років та норм грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (далі - постанова КМУ №168), в пункті 1 якої установив, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Державної прикордонної служби, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану згідно з постановою КМУ №168 передбачені також Порядком №260, зокрема, розділами XXXIV, XXXV, XXXVII.
Верховний Суд, досліджуючи питання чи враховується передбачена постановою КМУ №168 щомісячна додаткова винагорода до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється компенсація за невикористані дні оплачуваних відпусток, у постанові від 23 вересня 2024 року у справі №240/32125/23 виснував, що за своєю правовою природою, щомісячна додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168, є додатковим видом грошового забезпечення, яку законодавець відніс до категорії винагород, виплату якої запроваджено під час воєнного стану.
За висновками Верховного Суду, положення четвертої статті 9 Закону №2011-XIIє відсилочними, оскільки розміри грошового забезпечення визначає Кабінет Міністрів України, а право визначити порядок виплати грошового забезпечення законодавець, зокрема, делегував Міністру оборони України.
Постановою КМУ №704, з-поміж іншого, передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, крім посадового окладу; окладу за військовим званням включає і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та Порядок №260.
Підпункт 6 розділу XXXI Порядку №260 не містить жодних застережень щодо заборони урахування винагород до складу грошового забезпечення, з якого обчислюється розмір такої компенсації.
Таким чином, ураховуючи те, що додаткова винагорода, запроваджена постановою КМУ №168 є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення, що відповідно до довідки військової частини виплачувалася позивачу, починаючи з квітня 2022 року по лютий 2023 року, Верховний Суд дійшов висновку, що указана винагорода входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні щорічної основної відпустки (п. 42 постанови).
За обставин цієї справи суд установив, що, позивач має право на обрахунок грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток з урахуванням додаткових виплат, обумовлених цією постановою.
З огляду на вищезазначене, є протиправним не включення до складу грошового забезпечення позивача сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток. Тому права позивача підлягають судовому захисту шляхом зобов`язання військову частину здійснити перерахунок грошової компенсації позивача за невикористані дні оплачуваних відпусток, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою КМУ №168.
Суд зауважує, що розділи ХІХ-ХХ, ХХХІ-ХХХІІ Інструкції не містять застережень щодо заборони урахування винагороди у складі грошового забезпечення, з якого обчислюється грошова допомога на оздоровлення, допомога для вирішення соціально побутових питань, одноразова грошова допомога при звільненні та компенсація за всі невикористані військовослужбовцем дні щорічної основної та додаткової відпусток.
Навпаки, за приписами зазначених вище норм права, до такого розрахунку включено щомісячні додаткові види грошового забезпечення, які військовослужбовець отримував за останньою займаною штатною посадою.
З наведеного вбачається, що одноразові грошові допомоги обраховується та виплачується виходячи з місячного грошового забезпечення. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік, то суд зазначає наступне.
Розділом ХХIV цього Порядку №260 регламентовано порядок виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, відповідно до якого військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення (п. 1) Військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами (п. 2). Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України (п. 7). Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги (п. 9).
Пунктами 1 та 2 Розділу ХХ Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15 березня 2018 року № 200, визначено, що особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, за рішенням командира військової частини надається в межах фонду грошового забезпечення, затвердженого в кошторисі військової частини, один раз на рік матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, на яке військовослужбовець має право згідно із чинним законодавством України на день звернення. Розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати. Склад комісії затверджується наказом командира військової частини. (п. 1) Матеріальна допомога надається на підставі рапорту в кожному конкретному випадку (п. 2).
Відповідно до пункту 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом №40 Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 року - рапорт (заява) – письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення, тощо) чи пояснення особистого характеру.
Проаналізувавши наведені нормативно-правові приписи суд дійшов висновку, що матеріальна допомога військовослужбовцям для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу; надається військовослужбовцям у межах асигнувань та у розмірі, що не перевищує розміру місячного грошового забезпечення; надається за заявою (рапортом) військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника).
Як зазначено відповідачем у відзиві на позов, позивачем рапорту про надання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік до Військової частини НОМЕР_2 не надавалось.
Доказів подання такого рапорту позивачем матеріали справи також не містять.
З огляду на викладене, у відповідача відсутній обов`язок щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік.
Отже, позовні вимоги щодо нарахування та виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік є безпідставними та необґрунтованими.

Щодо нарахування та виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ передбачено, що військовослужбовцям крім військовослужбовців строкової військової служби та військової служби за призовом осіб офіцерського складу, виплачується одноразова грошова допомога в таких розмірах:
50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби - які звільняються з військової служби:
за станом здоров`я;
за власним бажанням під час дії воєнного стану (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України);
які уклали контракт на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію та вислужили не менше 24 місяців військової служби за контрактом, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
які проходять військову службу за контрактом, дію якого продовжено понад встановлені строки на період до закінчення особливого періоду або до оголошення демобілізації, та які вислужили не менше 18 місяців з дати продовження дії контракту, не висловили бажання продовжувати військову службу під час особливого періоду;
у зв`язку із закінченням особливого періоду або оголошенням демобілізації та небажанням продовжувати військову службу за новим контрактом військовослужбовцями, які проходили військову службу за контрактом, укладеним на умовах, передбачених абзацом другим частини третьої статті 23 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за наявності вислуги 10 календарних років і більше - які звільняються з військової служби:
у зв`язку із закінченням строку контракту;
за віком;
у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів;
у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту командуванням (за бажанням військовослужбовця);
у зв`язку із виявленням однієї з підстав, зазначених у пунктах 1 і 9 частини другої статті 31 Закону України "Про розвідку";
з підстав, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України "Про розвідку";
у зв`язку з неможливістю призначення на іншу посаду в разі прямого підпорядкування близькій особі;
у зв`язку з відкликанням мандата на право здійснення військової капеланської діяльності;
через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу);
за угодою сторін - у разі набуття військовослужбовцем права на пенсію за вислугу років.
Виплата військовослужбовцям зазначеної в цьому пункті одноразової грошової допомоги при звільненні їх з військової служби здійснюється Міністерством оборони України, іншими утвореними відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів Державного бюджету України, передбачених на їх утримання.
Військовослужбовцям, звільненим зі служби безпосередньо з посад, займаних в органах державної влади, органах місцевого самоврядування або сформованих ними органах, на підприємствах, в установах, організаціях і у закладах вищої освіти із залишенням на військовій службі, виплата одноразової грошової допомоги з підстав, передбачених цим пунктом, здійснюється за рахунок коштів органів, в яких вони працювали.
У разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога, передбачена цим пунктом, виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їх призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, крім тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Пунктами 1, 2 Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення, військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей.
З вищенаведених норм випливає, що військовослужбовці, які звільняються з військової служби через сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не виявили бажання продовжувати військову службу) мають право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби за умови наявності вислуги 10 календарних років. При цьому, у разі повторного звільнення військовослужбовців з військової служби одноразова грошова допомога виплачується за період їх календарної служби з дня останнього зарахування на службу без урахування періоду попередньої служби, крім тих осіб, які при попередньому звільненні не набули права на отримання такої грошової допомоги.
ОСОБА_1 звільнено за п.п. г п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначено частиною дванадцятою статті 26, під час дії особливого періоду та воєнного стану.
В наказі начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ від 21.06.2025 № 693-ОС зазначено, що вислуга років ОСОБА_1 станом на 23.06.2025 складає: календарна – 07 років 004 місців 03 дні; пільгова – 07 років 04 місяці 08 днів. Всього 14 років 04 місяці 11 днів.
Загальна вислуга років, яка згідно із наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону ДПСУ від 21.06.2025 № 693-ОС становить 14 років 04 місяці 11 днів, тому суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби відповідно до частини 2 статті 15 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо нарахування та виплати позивачу грошової компенсації за належне, але не отримане протягом проходження військової служби з 20.06.2018 по 24.10.2022 речове майно за цінами предметів обмундирування, визначеними Адміністрацією Державної прикордонної служби України станом на 1 січня 2025 року, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що згідно із відомостями зазначеними в довідці-розрахунку №34 від 28.10.2025 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна ОСОБА_1 до виплати належить 40841,25 грн.
Наказом начальника НОМЕР_4 прикордонного загону №1179-ОС від 06.11.2025 «Про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно» виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно: ОСОБА_3 (наказ начальника НОМЕР_4 прикордонного загону № 693-ОС від 21 червня 2025 року «Про особовий склад») відповідно до довідки про вартість речового майна, що належить до видачі № 34 (Додаток № 3), в сумі 40 841,25 грн.
Виплата позивачу грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна у розмірі 40841,25 грн. підтверджено платіжною інструкцією №13234 від 17.11.2025.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо перерахунку та виплати позивачу допомоги по вагітності та пологам, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум, суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 7 Інструкції №558 жінкам-військовослужбовцям у разі надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами виплачується допомога у зв`язку з вагітністю та пологами у розмірі 100 відсотків їх грошового забезпечення. 
Порядок призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751 «Про призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми».
Під час обчислення розміру цієї допомоги враховуються всі види грошового забезпечення (крім одноразових додаткових видів), які вони отримують згідно із законодавством на день надання відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами. 
Відповідно до п. 5 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми допомога у зв`язку з вагітністю та пологами призначається: якщо звернення за нею надійшло не пізніше ніж через шість місяців з дня закінчення відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, і виплачується жінкам за весь період відпустки, тривалість якої становить 70 календарних днів до пологів і 56 (у разі ускладнених пологів або народження двох чи більше дітей - 70) календарних днів після пологів. 
Відповідно до п.п. 1 п. 7 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми Допомога у зв`язку з вагітністю та пологами надається: жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби - у розмірі 100 відсотків грошового забезпечення. 
Розмір допомоги у випадках, передбачених підпунктами 1-4 цього пункту, встановлюється шляхом множення середньоденного доходу на кількість календарних днів тривалості відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами, але не менш як 25 відсотків розміру встановленого законом прожиткового мінімуму для працездатної особи з розрахунку на місяць. 
Відповідно до п. 8 Порядку покриття витрат на виплату допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на такі цілі Збройним Силам та іншим військовим формуванням, Національній поліції, Адміністрації Держспецтрансслужби, Адміністрації Держспецзв`язку, Державній кримінально-виконавчій службі, Державній службі з надзвичайних ситуацій. 
Відповідно до п. 9 Порядку допомога у зв`язку з вагітністю та пологами жінкам із числа військовослужбовців Збройних Сил, Держприкордонслужби, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, інших військових формувань, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку та із числа поліцейських, осіб начальницького і рядового складу органів та підрозділів служби цивільного захисту, Державної кримінально-виконавчої служби призначається та виплачується за місцем основної служби.
Відповідачем не заперечується, що ОСОБА_1 отримала додаткову винагорода передбачену Постановою № 168 в липні за червень в розмірі 19000,00 грн., а саме за час пропорційного виконання певних заходів, тобто за дев`ять днів.
Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 21.06.2022 № 126-ВВ та наказу начальника НОМЕР_4 прикордонного загону від 22.10.2022 № 119-ОС старшому сержанту ОСОБА_1 (П-036415) надано соціальну відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, з 24.10.2022 по 06.09.2025.
Враховуючи, що позивач у червні 2022 року отримала додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, суд дійщов висновку, що є протиправним не включення до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги по вагітності та пологам.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.

Щодо нарахування та виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати грошового забезпечення, суд зазначає наступне.
При нарахуванні компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати слід керуватися Законом України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III “Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплат” (далі - Закон № 2050-III), Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів в зв`язку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 159 від 21.02.2001 (далі - Порядок № 159).
Стаття 1 Закону № 2050-III визначає, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Відповідно до статті 2 Закону № 2050-III, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
У відповідності до статті 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно зі статтею 4 даного Закону виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України прийняв постанову від 21.02.2001 №159, якою затвердив Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пунктом 2 Порядку № 159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 159, компенсації підлягають такі грошові доходи, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру: пенсії або щомісячне довічне грошове утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством); соціальні виплати (допомога сім`ям з дітьми, державна соціальна допомога особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю, допомога по безробіттю, матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, матеріальна допомога по безробіттю, допомога по тимчасовій непрацездатності (включаючи догляд за хворою дитиною), допомога по вагітності та пологах, щомісячна грошова сума в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання, страхові виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності, тощо); стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення); сума індексації грошових доходів громадян; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника.
Згідно з пунктом 4 цього Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Тобто, з аналізу норм Закону № 2050-III та Порядку №159 вбачається, що підставою для здійснення компенсації громадянам втрати частини доходів є дотримання таких умов: 1) нарахування громадянину належних йому доходів, а саме заробітної плати (грошове забезпечення), пенсії, соціальних виплат, стипендії; 2) доходи не повинні носити разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата); 3) наявні порушення встановлених строків їх виплати (як з вини так і без вини підприємств всіх форм власності і господарювання); 4) відбулася затримка виплати доходів один і більше календарних місяців; 5) зростання цін на споживчі товари і тарифи на послуги.
Отже, основною умовою для виплати громадянину компенсації передбаченої Законом № 2050-ІІІ та Порядком № 159, є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (пенсії, соціальні виплати, стипендія, заробітна плата). Компенсація за порушення строків виплати такого доходу, який не має разовий характер, проводиться незалежно від порядку і підстав його нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Таким чином, за змістом наведених норм обов`язок здійснити компенсацію втрати частини доходів настає лише у випадку порушення встановлених строків їх виплати. При цьому виплата компенсації втрати частини доходів здійснюється в день виплати основної суми доходу.
Суд зазначає, що матеріали справи не містять доказів, що відповідні суми, які підлягають виплаті позивачу, не тільки виплачені, але і нараховані.
Отже, позовні вимоги позивача в частині зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплати компенсації спрямовані на майбутнє та є передчасними, а тому не підлягають задоволенню. 

Щодо нарахування та виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Відповідно до частини другої статті 117 Кодексу законів про працю України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.
Суд звертає увагу позивача, що відповідачем не проведено з позивачем остаточного розрахунку при звільненні. Разом з тим, конкретний період, за який відповідач не здійснив своєчасний розрахунок при звільненні за обставин, встановлених у даній справі, визначити неможливо.
Також суд вважає за необхідне звернути увагу позивача на те, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні виплачується під час здійснення остаточного розрахунку за заробітною платою чи грошовим забезпеченням. Зважаючи на те, що остаточний розрахунок відповідач не здійснив, то право позивача на нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не є порушеним.
Суд зазначає, що у позивача відсутні докази того, що відповідачем при остаточному розрахунку за нарахованим грошовим забезпеченням не буде нараховано та виплачено йому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Отже, спору щодо нарахування та виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на час звернення позивача до суду у даній справі не існувало.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.

Щодо строку звернення до суду, суд зазначає, що Велика палата Конституційного Суду України 11 грудня 2025 року розглянула справу за конституційним поданням Верховного Суду про конституційність частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України та ухвалила Рішення № 1-р/2025, визнавши неконституційним встановлення тримісячного строку для звернення працівника до суду про стягнення заробітної плати та інших належних працівникові виплат.
Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Решта доводів та заперечень учасників справи висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).
Оцінивши докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов до висновку про задоволення позову частково.
Оскільки позивач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору, такий ним не сплачувався, а отже, не підлягає стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 2-17, 19-20, 42-47, 55-60, 72-77, 90, 94-99, 122, 124-125, 132, 139, 143, 159-165, 168, 171, 173, 192-196, 224, 225-228, 229-230, 241, 243, 245, 246, 250, 255, 293, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомоги для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомоги по вагітності та пологам, грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020-2025 роки, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за період з 29.01.2020 по 22.10.2022, допомогу для оздоровлення за 2020, 2021, 2022 роки, матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік, допомогу по вагітності та пологам, грошову компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2020- 2025 роки, одноразову грошову допомогу при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2020, на 01.01.2021, на 01.01.2022 та множенням на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 №704, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги на оздоровлення за 2022 рік.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплатити ОСОБА_1 допомогу на оздоровлення за 2022 рік з урахуванням сум винагороди за постановою КМУ від 28.02.2022№168, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру грошової компенсації за невикористані дні додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 – 2025 роки. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористані нею дні оплачуваної додаткової відпустки учасника бойових дій за 2022 – 2025 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 щодо ненарахування і невиплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, передбаченої частиною другою статті 15 Закону №2011-ХІІ. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати і виплати ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану».
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» при обчисленні розміру допомоги по вагітності та пологам. 
Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 перерахувати і виплати ОСОБА_1 допомогу по вагітності та пологам, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Повний текст рішення виготовлено та підписано 22 січня 2026 року. 
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається до Першого апеляційного адміністративного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя К.Е. Абдукадирова