ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 705/3337/25		
Провадження № 22-ц/821/302/26		
категорія: 304070000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л
за участю секретаря: Руденко А.О.

учасники справи: 
позивач: Уманське комунальне підприємство «Уманьтеплокомуненерго»
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року (ухваленого під головуванням судді Душина О.В. в приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області) у справі за позовом Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надання послуг з постачання теплової енергії (централізоване опалення),-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

04 червня 2025 року УКП «Уманьтеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за надання послуг з постачання теплової енергії (централізоване опалення). 
Позовні вимоги обгрунтовує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає УКП «Уманьтеплокомуненерго» відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 . 
Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , а ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі, тому останні відповідно несуть відповідальність за несплату наданих послуг з постачання теплової енергії. 
29.10.2021 позивач на своєму офіційному веб-сайті опублікував текст типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання. 
Відповідач ОСОБА_1 не уклав зазначений договір, однак послугу з централізованого опалення (послуга з постачання теплової енергії) отримував. 
Враховуючи відсутність договору між позивачем та відповідачем, облік кількості відпущеної теплової енергії ведеться відповідно до затверджених Правил та обсягу спожитої у будинку послуги, що визначається як обсяг теплової енергії, спожитої в будинку за показаннями засобів вимірювальної техніки вузла (вузлів) комерційного обліку або розрахунково відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Мінрегіону від 22.11.2018 № 315.
Нарахування відображається в особовому рахунку № НОМЕР_1 (зазначається щомісячно в рахунках на послугу), відкритому для фіксації коштів, що надходять за послуги постачання теплової енергії (централізоване опалення) з урахуванням періоду надання послуг.
Позивач вказує, що відповідачі не здійснюють оплату наданих позивачем послуг з постачання теплової енергії в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за період з березня 2021 року по березень 2025 у розмірі 32 148 гривень, яку і просив стягнути з відповідачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року позовні вимоги - задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь УКП «Уманьтеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з березня 2021 р. по березень 2025 р. в розмірі 32 148,00 грн.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь УКП «Уманьтеплокомуненерго» сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що оскільки фактично послуги були надані, ухилення відповідачів від укладання договору не є підставою для відмови від сплати за спожиту послугу теплопостачання, а також відповідачами до суду не надано доказів та будь-яких претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і не доведено фактів невиконання позивачем обов`язку з надання вищевказаних послуг, тому позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У поданій 09 грудня 2025 року апеляційній скарзі, ОСОБА_2 , вважаючи рішення суду першої інтсанції незаконним та необгрунтованим, просила скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову УКП «Уманьтеплокомуненерго» - відмовити повністю.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачка не є власником квартири АДРЕСА_1 , не проживає в ній та жодних договорів про надання послуг з теплопостачання не укладала, а тому такі послуги не споживає та не є належним відповідачем у даній справі.
Також стверджує про те ,що з 2014 року в квартирі встановлено автономне опалення, а тому нарахування УКП «Уманьтеплокомуненерго» заборгованості за надання послуг з постачання теплової енергії (централізованого опалення) є безпідставним.
Докази фактичного надання таких послуг в матеріалах справи відсутні.

Відзив на апеляційну скаргу 

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов на адресу Черкаського апеляційного суду 16 грудня 2025 року, представник УКП «Уманьтеплокомуненерго» - Гуртовенко Ю.О., вважаючи рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року законним, обгрунтованим, зазначаючи, що в процесі розгляду справи суд першої інстанції не припустився порушень норм ні матеріального, ні процесуального права, а доводи апеляційної скарги є необгрунтованими і безпідставними, просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає УКП «Уманьтеплокомуненерго» відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є власником нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою №415243937 від 26.05.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі, що підтверджується листом Виконавчого комітету Уманської міської ради №01/01-32/5724/01/3914 від 09.06.2025.
На ім`я ОСОБА_1 в УКП «Уманьтеплокомуненерго» відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується відповідною довідкою УКП «Уманьтеплокомуненерго» про нарахування і оплату станом на 26.05.2025 року.
29.10.2021 УКП «Уманьтеплокомуненерго» на своєму офіційному веб-сайті опублікувало текст типового індивідуального договору про надання послуг з постачання теплової енергії, що є публічним договором приєднання.

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до наступних висновків.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до частин першої–третьої статті 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показами свідків.
Згідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.
Згідно пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.п. 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572, споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).
Звертаючись із вказаним позовом, УКП «Уманьтеплокомуненерго» посилалось на те, що сторони у справі письмового договору про надання послуг з централізованого опалення не укладали, проте, позивач послуги з теплопостачання до будинку за адресою АДРЕСА_3 надавав, а відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не виконували належним чином зобов`язання зі сплати наданих позивачем послуг, тому підприємством нараховано заборгованість, яка за період з з березня 2021 року по березень 2025 року становить 32 148 грн.
Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Частиною шостою статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є споживачами послуг з постачання теплової енергії, які надає УКП «Уманьтеплокомуненерго» відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 .
Посилання скаржниці на те, що вона не є споживачем послуг з надання теплової енергії є безпідставними, оскільки, як вбачається з листа Виконавчого комітету Уманської міської ради №01/01-32/5724/01/3914 від 09.06.2025 року ОСОБА_2 зареєстрована у вказаній квартирі АДРЕСА_1 , що безумовно свідчить про те, що остання надані УКП «Уманьтеплокомуненерго» послуги з постачання теплової енергії споживає. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що відповідачка у відповідності до вимог законодавства повідомляла позивача про непроживання у вказаній квартирі.
Згідно з пунктами 24, 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі – Правила № 630), споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.
Правила № 630 передбачають, що договір про надання послуг укладається між виконавцем послуг і споживачем. Відсутність укладеного договору не звільняє споживачів від сплати за фактично надані послуги.
Відсутність між сторонами договору не може слугувати підставою для звільнення споживача від оплати отриманих послуг. На це вказав Касаційний цивільний суд Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2024 року по справі №463/6799/18 та зазначена практика правозастосування правових норм у сфері оплати житлово-комунальних послуг є сталою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 7 липня 2020 року у справі 712/8916/17, постанови Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 401/710/15-ц, від 18 вересня 2019 року у справі № 369/3682/16-ц, від 7 лютого 2024 року у справі № 372/2236/21).
Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22.11.2005 №4 (далі – Порядок відключення від 22.11.2005 №4), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.
Порядком відключення від 22.11.2005 № 4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.
Отже, відключення споживачів від мережі централізованого опалення відбувається тільки на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади з вчиненням в подальшому дій споживачем з дотриманням визначеної Порядком відключення від 22.11.2005 № 4 процедури.
Тобто єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство не передбачає.
Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 06 листопада 2007 року № 169 було внесено зміни, які унеможливлюють відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише щодо будинку в цілому.
Матеріали справи не містять відповідної проектної документації, яка б засвідчувала факт відключення квартири відповідачів від мережі централізованого теплопостачання на підставі відповідного рішення міжвідомчої комісії. Надана до суду копія робочого проекту газопостачання житлового будинку АДРЕСА_2 лише свідчить про можливість та наміри споживачів встановити автономне опалення, яке не було ними належним чином реалізовано та завершено у відповідності до процедури, встановленої законодавством.
З викладеного слідує ,що доводи апеляційної скарги про неправомірне нарахування позивачем оплати за послуги з теплопостачання через фактичне невикористання відповідачами цих послуг не заслуговують на увагу, оскільки відповідачі не дотримались порядку відключення квартири від мереж централізованого опалення багатоквартирних будинків з ініціативи споживачів.
оскільки квартира АДРЕСА_1 не була відокремлена від постачання послуг з централізованого опалення, тому фактично нарахування за послугу централізованого опалення за період з березня 2021 року по березень 2025 року у розмірі 32 148 грн є обгрунтованим.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів апелянта по суті спору та їх відображення в оскаржуваному судовому рішенні, питання вмотивованості висновків суду, колегія суддів виходить з того, що у справі, яка переглядається, сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих і правильних висновків суду першої інстанції.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог по суті спору, а тому обгрунтовані підстави для скасування рішення суду в цій частині відсутні.
Водночас, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь УКП «Уманьтеплокомуненерго» сплачений судовий збір в розмірі 3028,00 грн.
Колегія суддів з наведеним погодитись не може з огляду на таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Частиною першою, другою статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У справі що переглядається, суд першої інстанції, стягуючи судові витрати з відповідачів в солідарному порядку, не врахував, що чинним цивільним процесуальним законодавством такий вид стягнення витрат зі сплати судового збору не передбачений.
Так, солідарне зобов`язання є інститутом цивільного права і на нього поширюється дія норм ЦК України, який визначає це поняття через «солідарну вимогу» та «солідарний обов`язок» (ст. ст. 541-544 ЦК України).
Солідарне зобов`язання є різновидом цивільно-правових зобов`язань із множинністю осіб, які характеризуються тим, що у разі солідарної вимоги кредиторів (солідарних кредиторів) кожний з них має право пред`явити боржникові вимогу в повному обсязі, а в разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.
Солідарна відповідальність у зобов`язальному праві це - відповідальність кількох боржників перед кредитором, при якій кредиторові надається право на свій розсуд вимагати виконання зобов`язання у повному обсязі або частково від усіх боржників разом або від кожного з них окремо.
При цьому, як солідарне зобов`язання, так і солідарна відповідальність виникають лише у випадках, встановлених договором або законом.
Судове рішення не може бути підставою виникнення солідарності, оскільки судовим рішенням утверджуються права осіб, а не створюються заново. Судове рішення не може створювати й солідарну відповідальність там, де вона не випливає з самого правовідношення, яке зумовило виникнення спору.
Отже місцевим судом у цій справі було помилково ототожнено інститут розподілу судових витрат (судового збору, витрат на професійну правничу допомогу), закріплених в ЦПК України, з солідарним обов`язком та відповідальністю, які є інститутами цивільного права і виникають лише у випадку, передбаченому законом або договором (ст. 541 ЦК України).
Таким чином, у разі коли позов немайнового характеру задоволено повністю стосовно двох і більше відповідачів або якщо позов майнового характеру задоволено солідарно за рахунок двох і більше відповідачів, то судові витрати розподіляються між відповідачами порівну. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.
Суд здійснює розподіл відповідно до вимог Закону, зокрема ст. ст. 137, 141 ЦПК України.
Однак, зазначеного не було враховано судом першої інстанції у здійсненні розподілу судових витрат.
Крім того, зважаючи на те, що відповідачкою до апеляційної скарги додано копію пенсійного посвідчення ОСОБА_1 з якої вбачається, що останній отримує пенсію по інвалідності 2 групи, тому ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Частиною 6 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Зважаючи на викладене та враховуючи вимоги Закону України «Про судовий збір», апеляційний суд вважає необхідним скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року року в частині витрат по сплаті судового збору та ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Судовий збір у розмірі 1514 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 на користь УКП «Уманьтеплокомуненерго», а судовий збір у розмірі 1514 грн слід компенсувати УКП «Уманьтеплокомуненерго» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що подана ОСОБА_2 апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції підлягає до скасування в частині вирішення питання про судові витрати.
Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 року скасувати в частині розподілу судових витрат зі сплати судового збору та постановити нове.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Уманського комунального підприємства «Уманьтеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 1514,00 грн.
Компенсувати Уманському комунальному підприємству «Уманьтеплокомуненерго» судовий збір у розмірі 1514,00 грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
В іншій частині рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 08 жовтня 2025 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          Ю.В. Сіренко

Т.Л. Фетісова