ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/15252/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді – Алєксєєвої Н.Ю., розглянувши у письмовому провадженні клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії, 

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області про:
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області, що полягає у ненарахуванні та невиплаті індексації грошового забезпечення за періоди служби: з 2002 року по 06.11.2015; з 07.11.2015 по 31.12.2022; з 01.01.2024 по 26.09.2025;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 заборгованість з індексації грошового забезпечення за періоди служби, зазначені в п. 1 прохальної частини;
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невключення належної до виплати індексації грошового забезпечення до бази для розрахунку одноразової грошової допомоги при звільненні та грошової компенсації за невикористані дні відпусток;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену частину одноразової грошової допомоги при звільненні, обчислену з урахуванням належної до виплати індексації грошового забезпечення;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити перерахунок та виплатити на користь ОСОБА_1 недоплачену частину грошової компенсації за невикористані дні відпусток, обчислену з урахуванням належної до виплати індексації грошового забезпечення;
- визнання протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо непроведення повного розрахунку з ОСОБА_1 у день звільнення 26.09.2025;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, починаючи з 27.09.2025 по день ухвалення судом рішення у цій справі;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області здійснити виплати, зазначені у пунктах 2, 4, 5 та 7 цієї прохальної частини, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 № 44;
- зобов`язання Головного управління Національної поліції в Полтавській області підготувати та видати ОСОБА_1 нову довідку про розмір грошового забезпечення для призначення/перерахунку пенсії, із зазначенням у її складі всіх перерахованих за рішенням суду сум (включаючи індексацію грошового забезпечення та премію у повному обсязі) та направити вказану довідку до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Ухвалою суду від 10.11.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, а також призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 07 січня 2026 року у справі №440/15252/25 адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.12.2022.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період із 01.06.2016 по 31.12.2022, із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Визнано протиправними дії Головного управління Національної поліції в Полтавській області щодо невключення при розрахунку компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області здійснити ОСОБА_1 перерахунок розміру компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби в поліції з урахуванням індексації грошового забезпечення, розрахованої на підставі положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03 липня 1991 року №1282-ХІІ та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року №1078, а також виплатити недоплачену суму компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44.
Зобов`язано Головне управління Національної поліції в Полтавській області підготувати та видати ОСОБА_1 , а також направити до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області уточнену довідку про розмір грошового забезпечення (довідку про щомісячні додаткові види грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії за останні 24 календарні місяці служби підряд перед місяцем звільнення, що подається для призначення пенсії відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”), з урахуванням індексації грошового забезпечення та з урахуванням перерахованої компенсації за невикористану відпустку та одноразової грошової допомоги при звільненні.
В решті позовних вимог відмовлено.
Також вказаним рішенням клопотання ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. Встановлено ОСОБА_1 строк для подання до суду доказів понесення судових витрат на професійну правничу допомогу відповідно до статей 134, 139 Кодексу адміністративного судочинства України до 10:00 08 січня 2026 року разом з доказами надсилання / вручення таких документів іншим учасникам справи. Встановлено Головному управлінню Національної поліції в Полтавській області строк для подання до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, відповідно до частини сьомої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України до 14:00 09 січня 2026 року разом з доказами надсилання / вручення копії такого клопотання іншим учасникам справи.
До Полтавського окружного адміністративного суду надійшла заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення, в якій він просить стягнути з ГУНП в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 грн.
До вказаної заяви представником позивача додано копії договору про надання правничої допомоги №29/10 від 29.10.2025, укладеного між адвокатом Малофєєвим А.І. та ОСОБА_1 ; звіту №29/10 про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплату за них клієнтом; квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт.
Вирішуючи питання про ухвалення додаткового рішення та розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
За ч. 3 ст. 132 КАС України до складу витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати, в тому числі і на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1-5 ст. 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Так, ч. 7 ст. 139 КАС України, передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Виходячи з положень ч. 9 ст. 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані такі витрати з розглядом справи. Водночас, дії сторони щодо досудового вирішення спору підлягають врахуванню лише у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009визначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 27.01.2022 по справі № 813/2241/18.
Крім того, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо присудження судових витрат, суд при розподілі судових витрат має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Судом встановлено, що на підтвердження наявності підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано до суду до суду надано копії: договору про надання правничої допомоги №29/10 від 29.10.2025, укладеного між адвокатом Малофєєвим А.І. та ОСОБА_1 ; звіту №29/10 про виконані адвокатом роботи (надані послуги) та час, витрачений на їх реалізацію, а також розмір коштів, що підлягає сплату за них клієнтом; квитанції на оплату виконаних адвокатом робіт.
Згідно звіту №29/10 про виконані адвокатом роботи, зміст послуг/виконаних робіт становить: підготовка та подання позовної заяви, супровід справи у суді першої інстанції.
Загальна вартість послуг складає 30 000,00 грн.
Суд враховує, що ст. 134 КАС України покладає обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідач, на виконання вимог процесуального законодавства, подав до суду заперечення на заяву про винесення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, в якому вказував, що заявлена сума витрат на правничу професійну допомогу є неспіврозмірною із складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим на виконання відповідної послуги та її обсягом, ціною позову та значенням справи для сторони.
Вирішуючи питання обґрунтованості розміру заявлених позивачем витрат на професійну правничу допомогу і пропорційності їх складності правовому супроводу справи, суд зазначає наступне.
За правилами оцінки доказів, встановлених ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26.06.2024 по справі № 686/5757/23 наголосила, що подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Суд також вважає необхідним зауважити, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним з: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо. Суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити рівень витрат на правничу допомогу обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Стосовно доводів відповідача про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви позивача про ухвалення додаткового рішення з підстав відсутності доказів сплати за відповідні послуги, суд відхиляє як безпідставне та зазначає, що за змістом п. 1 ч. 3 ст. 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат включається розмір витрат на правничу допомогу адвоката, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
У пункті 17 постанови Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 813/481/18 викладено висновок, згідно з яким, зважаючи на положення частини сьомої статті 139 КАС України, суд касаційної інстанції констатує помилковість посилання суду апеляційної інстанції у якості аргументу для відмови в задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення на відсутність документа про оплату позивачем витрат на професійну правничу допомогу, адже сторони узгодили, що клієнт (позивач) зобов`язаний сплатити гонорар протягом шести місяців після ухвалення судом апеляційної інстанції рішення по суті.
Верховний Суд у постанові від 20.10.2021 № 757/29103/20-ц зазначив, що витрати за адвокатські послуги підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/ третьою особою, чи тільки має бути сплачено. Визначальним у цьому випадку є факт надання адвокатом правової допомоги у зв`язку із розглядом конкретної справи.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України викладеної у постанові від 3 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, «Щодо відсутності детального опису робіт на виконання положень частини четвертої статті 134 КАС України, Суд звертає увагу на зміст цієї норми, яка запроваджена «для визначення розміру витрат», в той час як в межах цієї справи розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. Доводів податкового органу щодо неспівмірності витрат на правову допомогу відзив на позовну заяву не утримує.»
Також при ухваленні цього рішення суд враховує, що ГУ Національної поліції у Полтавській області не вмотивувала жодним чином підстав стосовно повної відмови у задоволенні заяви позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, а також не вказало, яку суму відповідач вважає спів мірною та обґрунтованою для стягнення з нього на відшкодування витрат, понесених позивачем на правничу допомогу.
Виходячи з конкретних обставин справи та поданих доказів, суті та якості виконаних адвокатом робіт та наданих послуг, обґрунтованості та пропорційності розміру таких витрат до предмета спору, співмірності послуг адвоката категорії складності справи (яка не характеризується наявністю виключної правової проблеми та/або значним суспільним інтересом до її розгляду); напрацювання судами України сталої судової практики з питання розгляду подібних справ, суд доходить висновку, що сума витрат на правничу допомогу, яку позивач (його представник) просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача у розмірі 30000,00 грн є завищеною щодо іншої сторони спору, а відтак підлягає зменшенню до 3000,00 грн., оскільки саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам.
Враховуючи висновок суду про часткове задоволення позову, стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.
Відповідно до пункту 3 частини першої, частини третьої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Керуючись статтями 132, 139, 143, 241-245, 252, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, 
У Х В А Л И В:

У справі №440/15252/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції в Полтавській області (вул. Матвійчука Юліана 83, м. Полтава, 36039, код ЄДРПОУ 40108630) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії ухвалити додаткове рішення, яким:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Полтавській області на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн (одна тисяча п`ятсот гривень нуль копійок).
Додаткове рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Додаткове рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Суддя Н.Ю. Алєксєєва