Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/4011/25 
Номер провадження: 2-а/511/6/26
12 січня 2026 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі: 
головуючого судді - Гринчак С. І., 
секретаря судового засідання - Полихи Ю.О.
за участю:
представника позивача – адвоката Голоденко Л.О. (дистанційно)
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №4 м. Роздільна Одеської області в порядку спрощеного позовного провадження справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до  ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі,
ВСТАНОВИВ:
Зміст адміністративного позову.
В листопаді 2025 року представник позивача – адвокт Голоденко Л.О. звернулася до суду з позовною заявою в інтересах позивача ОСОБА_1 , в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову №489 за справою про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210 КУпАП від 15.08.2025 року, складену т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_2 про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 КУпАП у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн., а провадження у адміністративній справі закрити.
В обґрунтування позовних вимог зазначено наступне.
ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 . На утриманні Позивача перебувають троє неповнолітніх дітей, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 23 Закону У країни «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надає йому право на відстрочку від призову під час мобілізації. 25 серпня 2025 року Позивач отримав у ТЦК та СП довідку про надання відстрочки від мобілізації. 
Так, для регулярного підтвердження права на відстрочку Позивач зобов`язаний щоразу при її продовженні подавати до ТЦК та СП документи, які підтверджують, що троє дітей фактично перебувають на його утриманні. Оскільки Позивач сплачує аліменти, ключовим доказом для ТЦК та СП є довідка про відсутність заборгованості зі сплати аліментів, яку він регулярно отримує у відповідному органі державної виконавчої служби.
З огляду на це, ОСОБА_1 щоразу особисто прибуває до ТЦК та СП для подання необхідних документів та оновлення облікових даних.
Однак 15 серпня 2025 року ІНФОРМАЦІЯ_2 виніс постанову №489 про накладення на Позивача адміністративного стягнення (штрафу) за нібито вчинення правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 210 КУпАП (порушення законодавства про мобілізацію).
Про існування цієї постанови Позивач не був повідомлений. Копію постанови він не отримував, а від ТЦК та СП жодних повідомлень чи викликів не надходило. Навіть під час його особистої явки до ТЦК та СП 25.08.2025 року, тобто через десять днів після винесення постанови, Позивачу не було повідомлено про факт притягнення його до відповідальності.
Лише 03 листопада 2025 року, під час відвідування Великомихайлівського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області з метою отримання чергової довідки про відсутність заборгованості по аліментах, Позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №489 від 15.08.2025 року. Працівник ДВС повідомив, що копія постанови надійшла до виконавчої служби 21.10.2025 року, та надав її Позивачу для ознайомлення.
Таким чином, ОСОБА_1 дізнався про існування постанови лише через майже три місяці після її винесення та виключно зі стороннього джерела — органу виконавчої служби, а не від органу, який її прийняв.
З постановою №489 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП Позивач категорично не погоджується, оскільки вважає її незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
Процесуальні дії суду, заяви та клопотання сторін судового провадження.
Ухвалою судді від 25.11.2025 позивачу ОСОБА_1 поновлено строк на звернення до суду, у справі відкрито провадження та призначено до судового розгляду, відповідачу встановлено строк для подання відзиву на позов (а.с.37-38). 
07.12.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, яким представник відповідача – Яровенко М.Г. просив в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (а.с.45-50). 
18.12.2025 року на адресу суду через систему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Голоденко Л.О. подано відповідь на відзив (а.с.65-72)
Позиція сторін в судовому засіданні.
Представник позивача – адвоката Голоденко Л.О., яка діє на підставі ордеру серії ВН №1609554 від 13.11.2025 року та яка перебувала в судовому засіданні в режимі відеоконференції позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила їх задовольнити та навела обґрунтування, що повністю відповідають змісту позовних вимог.
Представник відповідача, будучі належним чином повідомленим про час, дату та місце проведення судового розгляду, в судове засідання не прибув, заяв або клопотань не подавали.
Заслухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, докази надані сторонами на підтвердження та спростування позовних вимог в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову, з огляду на таке. 
Фактичні обставини встановлені судом. Норми права, які підлягають застосуванню та висновки суду, щодо аргументів наведених учасниками справи.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , має зареєстроване місця проживання з 2004 року в АДРЕСА_1 , є учасником бойових дій (а.с.16,18,19)
Також судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_4 , останні данні уточненні 09.12.2024 року, має відстрочку до 02.02.2026 року, тип відстрочки – п.3 ч.1 ст.23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (а.с.22,23)
05.08.2025 відносно позивача начальником відновлення рекрутінгу та комплектування ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 складено протокол про адміністративне правопорушення за вчинення дій, передбачених ст.210 ч.3 КУпАП, а саме за те, що 05.08.2025 року о 20 год.00 хв. ОСОБА_1 перебував у розшуку та був доставлений працівниками поліції за неявку по повістці Укрпошти №924933, згідно протоколу позивача було сповіщено, що розгляд справи відбудеться 15.08.2025 о 09-00 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с.59).
15.08.2025 т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 винесено оскаржувану постанову, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.210 ч.3 КУпАП  з накладенням штрафу 17000 грн. за те, що військовозобов`язаний ОСОБА_1 зареєстрований: АДРЕСА_1 , не прибув за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_6 у строк зазначений в повістці, чим порушив вимоги ч.10 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (а.с.30-31).
Судом також встановлено, що про винесення цієї постанови Позивач не був повідомлений. Копію постанови він не отримував, також від ТЦК та СП жодних повідомлень чи викликів не надходило. Під час особистої явки ОСОБА_1 до ТЦК та СП 25.08.2025 року, тобто через десять днів після винесення постанови, Позивачу не було повідомлено про факт притягнення його до відповідальності.
03 листопада 2025 року, під час відвідування Великомихайлівського відділу Державної виконавчої служби у Роздільнянському районі Одеської області з метою отримання чергової довідки про відсутність заборгованості по аліментах, Позивачу стало відомо про відкриття виконавчого провадження на підставі постанови №489 від 15.08.2025 року. Працівник ДВС повідомив, що копія постанови надійшла до виконавчої служби 21.10.2025 року, та надав її Позивачу для ознайомлення.
При вирішенні позовних вимог суд застосовує такі норми права.
У частині 1 ст.210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Частиною 3 ст.210 КУпАП передбачена відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період.
У примітці до статті 210 КУпАП визначено, що: положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
У відповідності до ч.2 ст.19 Конституції України державні органи та їх посадові особи діють у спосіб, в межах повноважень та на підставах, передбачених Конституцією України та Законами України.
Згідно статті 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Статтею 235 КУпАП визначено, що територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно статті 258 КУпАП, протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), якщо особа не з`явилася без поважних причин або не повідомила причину неприбуття на виклик територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце виклику, та за наявності у територіального центру комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України підтвердних документів про отримання особою виклику.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, то уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Постанова у справі про адміністративне правопорушення складається у двох екземплярах, один з яких вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Згідно ст.254 КУпАП, про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституції та законами України.
Так, дослідивши оскаржувану постанову, судом встановлено. що постанову було складено за неявку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_4 15.08.2025 року по повістці.
Проте, у самій Постанові №489 повністю відсутня інформація, яка б підтверджувала належне повідомлення Позивача, а саме не вказано: номер та дату повістки; не зазначено, яким способом ця повістка була надана або відправлена Позивачу; відсутні будь-які докази отримання Позивачем цієї повістки.
Відсутність будь-яких ідентифікуючих даних нібито направленої Позивачу повістки, окрім того, що викликає обґрунтований сумнів в її існуванні, унеможливлює перевірити дотримання стоку притягнення до адміністративної відповідальності у відповідності до ч. 1, ч. 7 статті 38 КУпАП.
Адже, відповідно до частини сьомої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Відповідно до частини сьомої статті 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 КУпАП, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Проте Відповідачем не наведено дати вчиненого порушення, лише зазначено дату його нібито виявлення.
Так, відповідно до п. 30-2 та п. 30-3 Порядку №560 Повістки, сформовані за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, можуть: централізовано друкуватися і надсилатися військовозобов`язаним та резервістам засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення; друкуватися та вручатися військовозобов`язаним та резервістам під час оповіщення у роздрукованому вигляді.
У разі надсилання повістки, сформованої за допомогою Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення, на такому відправленні повинні зазначатися штриховий кодовий ідентифікатор оператора поштового зв`язку, прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається повістка.
В описі вкладення зазначається інформація про найменування поштового відправлення, власне ім`я та по батькові (за наявності), адреса громадянина, якому надсилається поштове відправлення, найменування вкладення із кількістю аркушів, власне ім`я та прізвище керівника районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу, інформація про дату накладення кваліфікованого електронного підпису.
Однак при винесенні Постанови №489 опис вкладення або будь-які інші документи, які могли б підтвердити факт направлення повістки Позивачу, відсутні.
Так само відсутні докази того, що поштовий оператор повідомляв ОСОБА_1 про наявність рекомендованого листа: Позивач не отримував жодних повідомлень від «Укрпошти», а відповідно не був навіть обізнаний про можливе поштове відправлення.
При цьому, судом було встановлено, що у серпні та листопаді 2025 року ОСОБА_1 особисто прибував до ІНФОРМАЦІЯ_7 з метою оформлення відстрочки, отримання довідки про відстрочку та відповідно оновлення даних.
За таких обставин вбачається, що вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що останній був належним чином оповіщений про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Щодо відсутності події та об`єктивної сторони правопорушення передбаченого ч.3 ст. 210 КУпАП.
В оскаржуваній постанові, зазначено, що ОСОБА_1 порушив ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» в частині неприбуття за викликом до ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Разом з тим, відповідно до ч. 1 абз. З статті 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані:
- прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу розвідувальних органів України для оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Отже, вимоги статті 10 Закону встановлюють обов`язок прибуття за викликом лише для конкретних визначених цілей: оформлення військово-облікових документів, взяття на військовий облік, проходження медичного огляду, направлення на підготовку, призову на військову службу або збори.
Так, ОСОБА_1 має оформлений військово - обліковий документ, перебуває на військовому обліку, направлення на ВЛК, повістка на ВЛК або інша необхідність його повторно проходжувати - відсутня, має оформлену цим же РТЦК та СП відстрочку від мобілізації, що унеможливлює його призов на військову службу або збори, направлення на підготовку або вдосконалення військово-облікової спеціальності. Таким чином, жодної з передбачених законом підстав, які б вимагали виклику ОСОБА_1 до ТЦК та СП для виконання обов`язків, визначених ст. 10 Закону, не існувало.
Попри це, в оскаржуваній постанові взагалі не зазначено, з якою саме метою здійснювався нібито виклик, що є обов`язковим елементом як для правомірності самого виклику, так і для констатації порушення. Це особливо цинічно, з огляду на те, що Позивач і так регулярно та добровільно з`являвся до ІНФОРМАЦІЯ_4 для підтвердження відстрочки та оновлення своїх даних, що повністю виключає потребу у будь-якому додатковому виклику з невідомою метою.
За відсутності законних підстав для виклику, відсутня і об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, оскільки особа не може бути притягнута до відповідальності за неприбуття за закликом, який не мав законної мети, не був належним чином обґрунтований і не відповідав вимогам ст. 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
Окрім того, відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП, положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних дани^ призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (утому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Таким чином, законодавець чітко визначив умову, за якої положення ст. 210 КУпАП не застосовуються за відсутності можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами даних, держателями (розпорядниками) яких є державні органи.
Відповідачем не додано до оскаржуваної Постанови №489 від 15.08.2025 р. доказів неможливості отримати ним самостійно необхідні йому військово-облікові дані шляхом електронної інформаційної, взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних.
Так, ОСОБА_4 перед нібито не явкою до ТЦК та СП за повісткою, уточнював дані у ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується електронним військовим обліковим документом квитком із відміткою про взяття ОСОБА_1 на облік в застосунку «резерві», що в свою чергу вказує на неправомірність застосування в даному випадку ч. З ст. 210 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» держателем Реєстру є Міністерство оборони України (далі - Держатель Реєстру), розпорядником Реєстру є Генеральний штаб Збройних Сил України (далі - розпорядник Реєстру), а Служба безпеки України та розвідувальні органи України є органами адміністрування та ведення Реєстру. Адміністратором Реєстру є Держатель Реєстру.
У ч. 5 ст. 5, 8, 9 цього Закону органами адміністрування Реєстру в межах своїх повноважень є, зокрема, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя. Органами ведення Реєстру є районні (об`єднані районні), міські (районні у місті, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, Центральне управління Служби безпеки України та регіональні органи Служби безпеки України, відповідні підрозділи розвідувальних органів України. Органи ведення Реєстру забезпечують ведення Реєстру та актуалізацію його бази даних.
Згідно з ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Цією нормою передбачено перелік державних органів, від яких Органи ведення Реєстру одержують в електронному вигляді персональні відомості призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Електронна інформаційна взаємодія, у тому числі надання відповідних відомостей, між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами, базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною, здійснюється відповідно до законів України «Про публічні електронні реєстри»; «Про розвідку» та в порядку, визначеному Держателем Реєстру спільно з відповідним державним органом.
Відповідачем не вказано, які саме відомості (персональні дані) не були оновлені позивачем і не могли бути одержані самостійно відповідачем по справі шляхом електронної інформаційної взаємодії.
Адже, можливість отримати адресу проживання (реєстрації) ОСОБА_1 у відповідача була, щодо номера зв`язку та електронної пошти, то ці дані надаються при їх наявності, але все одно були вказані, окрім електронної пошти, при оновленні даних в застосунку «резерв+».
З огляду на вказане, обов`язок з приводу оновлення даних також позивач не порушив, щоб могло б стати підставою для ймовірного виклику Позивача до ТЦК та СП.
Таким чином, відповідач не довів наявності законних підстав для складання оскаржуваної постанови, оскільки не надав доказів того, що виклик до ТЦК та СП мав конкретну законну мету, передбачену статтею 10 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а також не підтвердив факту неможливості самостійно отримати необхідні персональні дані позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії, як цього вимагає примітка до ст.210 КУпАП.
Крім того, суд зважає на таке.
Як було встановлено та зазначено вище, ОСОБА_1 упродовж тривалого періоду демонстрував добросовісне та відповідальне ставлення до виконання своїх військово-облікових обов`язків. У липні, серпні та листопаді 2025 року він особисто відвідував ІНФОРМАЦІЯ_8 , подавав необхідні документи (зокрема щодо наявності трьох дітей на утриманні), уточнював персональні дані та своєчасно оформлював документи для отримання відстрочки від мобілізації.
Так, у серпні 2025 року, за результатами подання відповідної заяви про відстрочку та оновлення даних, 25.08.2025 року ІНФОРМАЦІЯ_8 видав довідку про надання позивачу відстрочки.
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 знову особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_7 із заявою про продовження відстрочки, яку було задоволено шляхом продовження строку дії відстрочки до 02.02.2026 року.
Ці обставини свідчать, що позивач не лише не ухилявся від виконання обов`язків, а навпаки — регулярно, ініціативно та добровільно взаємодіяв з ІНФОРМАЦІЯ_4 , подаючи всі необхідні документи та проходячи процедури, пов`язані з веденням військового обліку.
У такій ситуації твердження про те, що ОСОБА_1 умисно або з необережності не прибув за нібито викликом, є позбавленими логіки та суперечать встановленим фактам. За наявності чинної відстрочки, оформленого військово-облікового документа та неодноразових добровільних явок у той самий орган, позивач об`єктивно не мав ані мотиву, ані підстав ухилятися від відвідування ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Більше того, така поведінка повністю виключає наявність складу адміністративного правопорушення в частині вини та умислу, оскільки особа, яка систематично виконує свої обов`язки і добровільно з`являється до ІНФОРМАЦІЯ_4 , не може одночасно мати намір ухилятися від явки за викликом, достовірність якого у цій справі взагалі не доведена.
Крім того, судом встановлено, що оскаржувана постанова була складена за відсутністю позивача, скільки його не будо повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст. 277-2 КУпАП Повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Верховний Суд у постановах від 31.03.2021 у справі № 676/752/17, від 21.03.2019 у справі № 489/1004/17, від 30.01.2020 у справах № 308/12552/16-а та № 482/9/17, від 06.02.2020 у справі № 205/7145/16-а зробив такі висновки: «Закріплюючи процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, положення КУпАП містять й певні застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема, передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи.
Обов`язок повідомити особу про місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три дні до дати розгляду справи про адміністративне правопорушення вважається виконаним, якщо особа, яка притягується до відповідальності, знає (проінформована) про час та місце розгляду справи за три дні до дати розгляду справи. Обов`язок доказування цієї обставини несе уповноважена посадова особа.
Повідомлення має на меті забезпечення участі особи у розгляді уповноваженим державним органом справи про адміністративне правопорушення».
Тобто з вищезазначеної позиції Верховного суду вбачається, що строк належного повідомлення, особи яка притягається до адміністративної відповідальності, про розгляд адміністративної справи застосовується не тільки до суду, а і до інших державних органів уповноважених розглядати справи про притягнення до адміністративної відповідальності.
Разом з тим, ОСОБА_1 не повідомляли про розгляд адміністративної справи відносно нього, що порушує мінімальний трьох добовий строк встановлений ст. 277-2 КУпАП.
Вирішуючи питання наслідків розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яку належним чином не повідомили про дату, Верховний Суд у постановах від 06.03.2018 у справі № 522/20755/16-а, від 30.09.2019 у справі № 591/2794/17, від 06.02.2020 № 05/7145/16-а та від 21.05.2020 у справі № 286/4145/15-а дійшов такого висновку: «факт несвоєчасного повідомлення або неповідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення є підставою для визнання постанови у справі про адміністративне правопорушення неправомірною як такої, що винесена з порушенням установленої процедури. Як наслідок, позивача позбавлено прав, передбачених Конституцією України та КУпАП, зокрема, бути присутнім під час розгляду справи, надавати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання, мати професійну правову допомогу».
Тобто Відповідач повинен був своєчасно повідомити Позивача про час та місце розгляду адміністративної справи, адже відповідно до ст. 268 КУпАП справа повинна обов`язково розглядатися у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності й може бути розглянута без її присутності лише у випадках, коли є дані про своєчасне сповіщення її про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Зокрема, вищевказане підтверджується відсутністю підпису Позивача в Постанові №489, де він нібито відмовився від підпису при отримання копії Постанови №489 від 15.08.2025.
У зв`язку із зазначеним, суд вважає, що оскаржувана постанова №489 є необґрунтованою, не мотивованою та підлягає скасуванню.
Відповідно до вимог ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Отже, в адміністративному процесі, як виняток із загального правила, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень встановлена презумпція його винуватості. Презумпція винуватості покладає на суб`єкта владних повноважень обов`язок аргументовано, посилаючись на докази, довести правомірність свого рішення, дії чи бездіяльності та спростувати твердження позивача про порушення його прав, свобод чи інтересів.
Ухвалюючи дане судове рішення, суд керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у даній справі, суд дійшов висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття судового рішення.
Розподіл судових витрат.
Позивач є учасником боєвих дій, що підтверджується посвідченням серії НОМЕР_1 , а тому відповідно до п. 13 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від сплати судового збору.

Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, керуючись ст. 286 КАС України, суд 
УХВАЛИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі - задовольнити. 
Визнати протиправною та скасувати постанову т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковника ОСОБА_5 № 489 від 15.08.2025 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, у вигляді штрафу в розмірі 17 000,00 грн. 
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 605,60 гривень на користь держави. 
На рішення може бути подано апеляційну скаргу до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст Рішення виготовлено та підписано суддею 15 січня 2026 року.

Суддя С. І. Гринчак